Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 76198,66 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 09.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №4126045, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 360 днів по 03.11.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% (стандартна ставка) та 0,01% (знижена ставка) від суми кредиту за кожен день прострочення. 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №26/07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором №4126045 від 0911.2023. Вказав, що у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем за ним обліковується заборгованість в сумі 76198,66 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту 9999,99 грн, за нарахованими первісним кредитором відсотками 46198,69 грн та нарахованими позивачем відсотками за 100 календарних днів 19999,98 грн, і цю суму разом з судовими витратами позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою від 11.08.2025 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 24.09.2025. Розгляд справи відкладався на 26.11.2025 через неявку відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. У зв`язку із повторною неявкою відповідача, що повідомлялася належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання нею відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 09.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №4126045, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 360 днів з 09.11.2023 по 03.11.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% (стандартна ставка) та 0,01% (знижена ставка) від суми кредиту за кожен день прострочення. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також підписано паспорт споживчого кредиту. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача, зазначеної останнім у договорі, № [NUMBER] , кошти в розмірі 10000,00 грн. 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором №4126045 від 09.11.2023. Загальна сума заборгованості відповідача становить 76198,66 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 9999,99 грн, заборгованості за нарахованими первісним кредитором відсотками в сумі 46198,69 грн та заборгованості за нарахованими позивачем відсотками за 100 календарних днів в межах строку дії кредитного договору 19999,98 грн гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості первісного кредитора та позивача. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як унормоване у ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зауважити, що відповідачем відзиву на позовну заяву та контррозрахунку заборгованості, доказів на спростування обставин, зазначених у позові, не надано. Відтак, суд погоджується з позивачем, що первісний кредитор свої зобов`язання за спірним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві в користування кредитні кошти, а відповідач вчасно та в повному обсязі погашення кредиту не здійснював, існуючу заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеній позивачем сумі. Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог на предмет існування заборгованості відповідача перед позивачем та наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачеві правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Дідуха Є.О., що підтверджується Договором про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024. На підтвердження виконаних адвокатом робіт надано Детальний опис робіт (наданих послуг). За змістом ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За роз`ясненнями, наведеними у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. З наявних доказів вбачається, що позивачем дійсно понесені витрати на професійну правничу допомогу, але при вирішенні питання про розподіл судових витрат належить відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням незначної складності даної справи, обсягу і типовості виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн є завищеною та належним чином не обґрунтованою, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат та дає підстави для її зменшення. Суд наголошує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. З огляду на наведене суд вважає за достатнє стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Outcome: approved