Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~24.05.2023 Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» звернулось до Жовтневого районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/10476/20 від 18.10.2022 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та стягнуто з позивача на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 39\~027,26 грн., у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., а всього в загальній сумі 239 027 грн. 26 коп. Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з Позивачем (працюючи лікарем-отоларингологом), що підтверджується довідкою №92 від 15.05.2023, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 140 КК України, внаслідок якого було спричинено матеріальну та моральну шкоду [PERSON] . Ухвалою Харківського Апеляційного суду вищезазначений вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 01.03.2023. [PERSON] , в квітні 2023 року, звернувся до КНП ХОР ОКЛ» із заявою про добровільне виконання вищезазначеного вироку суду. Позивач в порядку добровільного виконання вироку суду №638/10476/20 від 18.10.2022 виплатив на користь потерпілого [PERSON] грошову суму в розмірі 239 027, 26 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №969 від 01.05.2023. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч.1 ст. 1191 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 134 Кодексу законів про працю України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» 239\~027 (двісті тридцять дев`ять тисяч двадцять сім) грн. 26 коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 3 585 (три тисячі вісімдесят п`ять) грн. 41 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 29 травня 2023 року цивільну справу №639/2528/23 за позовом Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» до [PERSON] про стягнення грошових коштів передано за підсудністю на розгляд до Основ`янського (Червонозаводського) районного суду міста Харкова. \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 цивільна справа надійшла в провадження судді Барабанової В.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Основ`янського (Червонозаводського) районного суду міста Харкова від 28 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено цивільну справу до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 20 листопада 2023 року за клопотанням представник відповідача провадження у справі №639/2528/23 зупинено до розгляду Верховним Судом касаційного провадження №638/10476/20. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 05 листопада 2024 року провадження у справі відновлено. Призначено справу до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~09.04.2025 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій представник позивача заначила про наступне. \~ \~ \~ \~ Потерпіла особа в межах кримінального провадження (відомості про кримінальне провадження містяться в матеріалах справи) [PERSON] у 2024 році звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення витрат. В самій позовній заяві особа посилалась на відповідача в даній справі, що підтверджується фабулою мотивувальної часта рішення суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 у справі №638/7283/24 позовну заяву задоволено частково та судом вирішено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 11 454 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 72 коп. та судові витрати у розмірі 1 122 (одна тисяча сто двадцять дві) грн. 80 коп. Вказане вище рішення суду набрало законної сили. На підставі наведеного вище, позивачем було понесено наступні витрати: 1 122,80 грн. судового збору; 11 454, 72 грн. відшкодованих понесених матеріальних витрат. На підтвердження вказаної вище обставини надається копія рішення суду та плани доручення на підтвердження факту сплати судового збору. Додатково з боку позивача здійснено доплату судового збору за збільшення розміру позовних вимог. На підтвердження вказаної вище обставини надається платіжне поручення про сплату (доплату) судового збору. З урахуванням вже заявлених вимог позивач даною заявою просить вважати вірними позовні вимоги у наступному розмірі: стягнути з [PERSON] на користь Комунального некомерційного\~підприємства Харківської\~обласної ради\~«Обласна клінічна\~лікарня» понесені\~збитки у\~розмірі 251\~604,78\~грн.\~та понесені\~судові витрати\~у розмірі\~3\~774,07\~грн. Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року №4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів, з\~25 квітня 2025 року Червонозаводський районний суд м. Харкова перейменовано на Основ`янський районний суд міста Харкова. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі, який просила суд задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» на посаді лікаря-отоларинголога ургентного отоларингологічного відділення з 04.10.1994 (наказ №291-к від 06.02.2019). З 01.02.2019 (наказ №13-к від 23.01.2019) переведений на посаду лікаря-отоларинголога ургентного відділення хірургії голови та шиї, де працює по теперішній час, що підтверджується довідкою КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» №92 від 15.05.2023. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року (справа №638/10476/20, провадження №1-кп/638/548/22) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України та призначено йому покарання, на підставі цього закону, у виді позбавлення права займатись лікарською діяльністю на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 49 ч. 1 п. 2, 74 ч. 5 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання, призначеного за ст. 140 ч. 1 КК України. Запобіжний захід у відношенні засудженого [PERSON] на час судового провадження не обирався. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» на користь [PERSON] : у відшкодування матеріальної шкоди 39 027 грн. 26 коп.; у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., а всього в загальній сумі 239 027 грн. 26 коп. В іншій частині у задоволені цивільного позову потерпілого [PERSON] відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 березня 2023 року апеляційні скарги залишено без задоволення. Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року стосовно [PERSON] залишено без змін. Вирок набрав законної сили 01.03.2023. Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року\~та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 березня 2023 року щодо\~ [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення. Потерпілий [PERSON] 19.04.2023 звернувся із письмовою заявою до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», в якій просив виконати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2022 щодо виплати матеріальних збитків та моральної шкоди. Як убачається з платіжної інструкції №969 від 01.05.2023, позивач в порядку добровільного виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2022 виплатив на користь потерпілого [PERSON] грошову суму у розмірі 239\~027,26 грн. У квітні 2024 року представник [PERSON] адвокат Шишлов Олександр Миколайович\~звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова\~з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» про стягнення витрат, та згідно прохальної частини позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на його користь додаткові витрати, понесені на придбання ліків за період з 2023 року до подання позову у розмірі 12 363, 36 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.05.2018 [PERSON] звернувся до КНР Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» до лікаря-отоларинголога [PERSON] зі скаргою на ускладнення носового дихання. Після обстеження [PERSON] поставлено діагноз хронічний поліпозний пансинусит та викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання та 24.05.2018 позивача госпіталізовано до лікарні. В подальшому 24.05.2018 лікарем [PERSON] [PERSON] проведено планові оперативні втручання. Разом з тим, [PERSON] , маючи вищу медичну освіту, кваліфікаційний досвід на роботі та атестаційну категорію за спеціальністю «отоларингологія», неналежно виконуючи свої професійні обов`язки лікаря-отоларинголога, внаслідок недбалого ставлення до них, під час проведення хірургічного лікування у вигляді двобічної гаймороетмоідотомії з поліпотомією та підслизової резекції переділки носа (септопластики), допустив дефект у наданні [PERSON] медичної допомоги (дію, яка показана, але виконана невірно), внаслідок чого сталося руйнування нижньої медіальної стінки лівої орбіти з ушкодженням лівого зорового нерву та окорухових м`язів лівого ока, що призвело до повної втрати зору на ліве око з повним птозом (опущенням) верхньої повіки, що підтверджується клінічними даними та даними додаткових методів дослідження в динаміці КТ орбіт та придаткових пазух носу від 29.05.2018, МРТ головного мозку від 08.06.2018, КТ орбіт та придаткових пазух носу від 13.06.2018, а також руйнування кісток, що входять до основи черепу, яке призвело до пневмоціефалії в лобно-тімяній ділянці справа, що підтверджується даними додаткових методів дослідження в динаміці (як до оперативного втручання, так і після нього). Отримані [PERSON] вищевказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких за критерієм небезпеки для життя, стійкої втрати загальної працездатності. 18.10.2022 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/10476/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначено покарання, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» матеріальну шкоду у розмірі 39027, 26 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000, 00 грн., в іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.03.2023 вищевказаний вирок залишено без змін. Через пошкодження здоров`я позивач вимушений був продовжувати лікування, звертаючись до відповідних профільних медичних установ та витрачати кошти, у зв`язку з чим позивач поніс додаткові витрати у розмірі 12363, 36 грн. за період з жовтня 2022 до моменту подання позову, що підтверджуються фіскальними чеками. Необхідність же понесення цих витрат підтверджується виписками та призначеннями лікарів офтальмологів. Відповідачем у справі визначено лікувальний заклад з урахуванням приписів ч. 1 ст. 1172 КК України. З урахуванням наведеного, просить\~суд позов задовольнити. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року позов\~ [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» про стягнення витрат\~ задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», код ЄДРПОУ 02003563, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , матеріальну шкоду у розмірі 11 454 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 72 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з\~Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», код ЄДРПОУ 02003563,\~на користь держави судовий збір у розмірі 1122 (одна тисяча сто двадцять дві) грн. 80 коп. Рішення суду набрало законної сили 08.10.2024. Як убачається з платіжної інструкції №3394 від 22.10.2024 позивач на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 виплатив на користь потерпілого [PERSON] грошову суму у розмірі 11\~454,72 грн. та сплатив судовий збір на користь держави у розмірі 1\~122,80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3157 від 30.09.2024. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дій працівника, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Частиною 1 ст.1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до положень ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Пряма дійсна шкода, завдана діями відповідача, проявляється у виплаті відшкодування моральної та матеріальної шкоди на користь інших суб`єктів потерпілого [PERSON] , оскільки КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Протиправна поведінка та вина в діях відповідача підтверджується вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року (справа №638/10476/20, провадження №1-кп/638/548/22), яким [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 140 КК України та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року (справа №638/7283/24, провадження №2/638/3958/24). Причинний зв`язок між протиправною та винною дією і шкодою, яка настала є прямим, оскільки шкода завдана внаслідок несумлінного ставлення обвинуваченого до виконання покладених на нього обов`язків, що спричинило потерпілому [PERSON] тяжкі наслідки і відшкодовувалася КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», як роботодавцем за шкоду, яку наніс працівник під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що безпосередньо нанесло майнову шкоду позивачу, за рахунок якого відшкодована вказана шкода. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. За збиток, заподіяний підприємству під час виконання трудових обов`язків, працівники (крім посадових осіб), з вини яких його заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямого дійсного збитку, але не більше ніж їхній середній місячний заробіток. Матеріальну відповідальність понад середній місячний заробіток допускають лише у випадках, визначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За змістом ч. 3 ст. 136 КЗпП покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Ситуації, у яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі збитку, заподіяного з їхньої вини підприємству, перелічено в ст. 134 КЗпП. Зокрема, це можливо, якщо: між працівником і підприємством згідно зі ст. 135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (з водієм зазвичай такий договір не укладають, оскільки цю посаду не внесено в Перелік № 447/24); збиток нанесено діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; збиток нанесено працівником, який був у нетверезому стані; збиток нанесено не під час виконання трудових обов`язків. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч.3 ст.233 КЗпП України). Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Судом встановлено, що КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», як відповідальна особа за шкоду, завдану її працівником відповідачем у справі під час виконання ним трудових обов`язків, сплатило: відповідно до платіжної інструкції №969 від 01.05.2023 в порядку добровільного виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2022 на користь потерпілого [PERSON] грошову суму у розмірі 239\~027,26 грн., відповідно платіжної інструкції №3394 від 22.10.2024 на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 на користь потерпілого [PERSON] грошову суму у розмірі 11\~454,72 грн., а всього на загальну суму 250\~481,96 грн., а отже позивач зазнав збитків на таку суму коштів. Матеріали справи також світчать про наявність в діях відповідача всіх складових елементів цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка виявилась у неналежному виконанні посадових обов`язків, яке містило ознаки кримінального правопорушення; завданої шкоди у вигляді сплати КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» моральної та матеріальної шкоди потерпілій особі; причинного зв`язку між її спричиненням та протиправною поведінкою відповідача, а також вина заподіювача шкоди, як лікуючого лікаря. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати роботодавцем певних сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено кошти: у розмірі 239\~027,26 грн. 01 травня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією №969 від 01.05.2023; у розмірі 11\~454,72 грн. 22 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією №3394 від 22.10.2024, тому право регресної вимоги у позивача до відповідача виникло 01 травня 2023 року та 22 жовтня 2024 відповідно, тобто з дня виплати відшкодування. З означеним позовом КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» звернулась до суду 24 травня 2023 року, із заявою про збільшення позовних вимог 09 квітня 2025 року, тобто в межах визначеного КЗпП України строку на звернення до суду. Згідно з частинами першої і другої статті 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 136 КЗпП встановлено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником. При цьому право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідач, як винна особа, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого потерпілій особі відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З приводу вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1\~122,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року у справі №638/7283/24 суд зазначає, що сплачений позивачем на користь держави судовий збір належить до судових витрат і за своєю правовою природою не є шкодою, завданою діями працівника. Тому правових підстав задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 1\~122,80 грн., сплачених за розгляд позову у цивільній справі №638/7283/24, немає. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно наданих платіжних доручень, звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 3\~774,07 грн. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий\~збір у розмірі 3\~755,20 грн., тобто пропорційно (99,5%) розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial