Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

29.10.2024 року [PERSON] з використанням модулів системи «Електронний суд» звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] в рівних долях по 1/3 частині за кожним, на підставі свідоцтва про право на житло. Згодом, 1/3 частина, що належала [PERSON] , була подарована [PERSON] , на підставі договору дарування від 26.09.2002 року. Після цього власниками квартири залишились [PERSON] 1/3 частина; [PERSON] 2/3 частини. За життя [PERSON] склала заповіт, яким належну їй 1/3 частину квартири заповідала своєму онуку - [PERSON] . Цей заповіт не було ні змінено, ні скасовано на момент смерті заповідача. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять 1/3 частина згаданої квартири та вклади у АТ «Ощадбанк», які змістом заповіту не охоплювались. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були [PERSON] та відповідачка [PERSON] - рідні доньки померлої, причому [PERSON] фактично прийняла спадщину, не охоплену заповітом, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем до моменту її смерті та вступу в управління спадковим майном. Чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер ще [INFO] . Спадкоємцем спадщини, охопленої змістом заповіту,є [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом немає. В установлений законом строк позивач [PERSON] прийняв спадщину, охоплену заповітом, шляхом подачі відповідної заяви до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори. На її підставі було заведено спадкову справу № 62684148 (номер у нотаріуса 244/2018). З урахуванням особливостей військового часу [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично, була за межами м. Нікополь, і станом на початок червня 2022 року нотаріус не мав змоги викликати її аби вияснити, чи не є вона особою, яка підпадає під норми ст. 1241 ЦК України (обов`язкова частка у спадщині). З огляду на викладене, 07.06.2022 року постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. З огляду на викладене вище, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину згаданої вище спадкової квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] 10.11.2025 року засобами поштового зв`язку [PERSON] надіслала до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву про визнання права власності на грошові вклади у порядку спадкування за законом. Посилаючись загалом на ті самі обставини, що і позивач за первісним позовом, додатково зазначила, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входять грошові вклади у АТ «Ощадбанк», які змістом заповіту не охоплювались, а саме: банківський рахунок у [NUMBER] філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 9760/38099 із сумою залишку на день відкриття спадщини 3 508,45 грн. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були вона та її рідна сестра, [PERSON] , причому остання прийняла спадщину, не охоплену заповітом, фактично, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем до моменту її смерті та вступу в управління спадковим майном. Інших спадкоємців за законом немає. Спадкоємцем іншого майна, яке охоплено змістом заповіту, є її син [PERSON] . У встановлений законом строк вона не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте її сестра [PERSON] прийняла спадщину, не охоплену заповітом, фактично в цілому. За життя [PERSON] розпорядилась належною їй частиною квартири, уклавши з [PERSON] Спадковий договір від 14.10.2024 року, а щодо успадкованого після [PERSON] грошового вкладу жодних розпоряджень не залишила. Окрім того, особисто [PERSON] , належали грошові вклади у АТ «Ощадбанк», які також не були предметом Спадкового договору, а саме: на рахунку [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0467 із залишком рахунку - 1779,71 грн.; на рахунку № [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0461 із залишком рахунку - 3728,95 грн.; на рахунку № [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0466 із залишком рахунку - 3022,35 грн. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі вищезгадані вклади. В установлений законом строк [PERSON] прийняла спадщину, що лишилась після [PERSON] , шляхом подачі відповідної заяви від 28 квітня 2025 року до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців за законом після [PERSON] немає. Набувачем іншого майна [PERSON] є також позивач за первісним позовом [PERSON] . З урахуванням того, що 07.06.2022 року постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду, і він цим правом скористався, пред`явивши відповідний позов до неї, [PERSON] не має іншого шляху, окрім як звертатись до [PERSON] із зустрічним позовом, оскільки йдеться про одну і ту саму єдину спадкову масу. З посиланням на норми матеріального та процесуального права, [PERSON] вважає, що оскільки на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] частину спадкової маси за заповітом прийняв в установлений законом строк позивач [PERSON] , а не охоплену заповітом масу [PERSON] , фактично, що підтверджується матеріалами спадкової справи, саме [PERSON] і [PERSON] з 28.06.2018 року стали власниками 1/3 частини квартири та спірного банківського вкладу відповідно. А тому, після смерті [PERSON] не лишилось спадкоємців першої черги за законом, успадкований нею вклад після смерті [PERSON] та належні їй особисто грошові вклади має успадкувати вона, [PERSON] , її рідна сестра, спадкоємець другої черги за законом, яка прийняла спадщину належним чином та від спадкування не усувалась. Заяви сторін по суті спору. 29.10.2024 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] 24.12.2024 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] з додатками про визнання позову (а. с. 78-80). 30.12.2024 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] з додатками про визнання позову (а.с. 81,82). 23.01.2025 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] з додатками про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] (а. с. 102-104). 25.07.2025 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про поновлення провадження у справі та вирішення питання про залучення в якості правонаступника померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] (а. с. 124). 10.11.2025 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності на грошові вклади у порядку спадкування за законом (а. с. 148-156). Процесуальні дії суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 року головуючим у справі було визначено суддю Кобеляцьку-Шаховал І.О. (а.с. 56). 30.10.2024 року суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. через канцелярію Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було подано заяву про самовідвід головуючому у справі (а.с. 57). Ухвалою суду від 30.10.2024 року заяву судді Кобеляцької-Шаховал І.О. було задоволено, справу передано для повторного розподілу між суддями до канцелярії Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 58,59). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року головуючим у справі було визначено суддю Рунчеву О.В. (а.с. 61). Ухвалою суду від 06.12.2024 року провадження у справі було відкрито (а. с. 64,65). Того ж дня надіслано запит до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори щодо надання спадкової справи після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] (а. с. 66). Ухвалою суду від 11.02.2025 року провадження у справі було зупинено строком на шість місяців до залучення у справі правонаступника [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 112). Ухвалою суду від 07.08.2025 року провадження у справі було поновлено, витребувано від Другої Нікопольської державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] (а. с. 126,127). Ухвалою суду від 28.08.2025 року витребувано від АТ «Державний Ощадний банк України» відомості про відкриті рахунки та залишки по них станом на 28.06.2018 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а. с. 130,131). Ухвалою суду від 28.08.2025 року витребувано від АТ «Державний Ощадний банк України» відомості про відкриті рахунки та залишки по них станом на 28.06.2018 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а. с. 130,131). Ухвалою суду від 14.10.2025 року вирішено питання про залучення правонаступником померлої [PERSON] [PERSON] (а.с. 146 а, 146 б). Ухвалою суду від 01.12.2025 року вирішено питання про прийняття зустрічного позову [PERSON] до спільного провадження із первісним позовом (а. с. 159,160). У судове засідання 01.12.2025 року сторони не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] разом із позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за її відсутності без технічної фіксації процесу, позов [PERSON] визнає, на задоволенні її зустрічного позову наполягає. Позивач за первісним позовом [PERSON] , отримавши у приміщенні суду примірник зустрічної позовної заяви та доданих матеріалів, 01.12.2025 року подав клопотання про розгляд справи за його відсутності без технічної фіксації процесу, зустрічний позов [PERSON] визнає, проти його задоволення не заперечує, поданий ним позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено. Квартира № 14 будинку [ADDRESS] , яка є предметом розгляду, належала на праві приватної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях по 1/3 частині за кожним, на підставі Свідоцтва про право на житло від 21.04.1997 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно розпорядження №3498 від 21.04.1997 року (а. с. 21-23). Згодом, 1/3 частина, що належала [PERSON] , була подарована [PERSON] , на підставі договору дарування від 26.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., реєстровий № 2863 (а. с. 24-27). За життя [PERSON] склала заповіт від 22.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М., реєстровий № 1071, яким належну їй 1/3 частину квартири заповідала онуку [PERSON] (а.с. 41,42). Цей заповіт ні змінено, ні скасовано на момент смерті заповідача не було (а.с.87). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 43). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять 1/3 частина згаданої квартири та банківський рахунок у [NUMBER] філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 9760/38099 із сумою залишку на день відкриття спадщини 3 508,45 грн., який змістом заповіту не охоплювався (а. с. 143). Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були [PERSON] та відповідачка [PERSON] - рідні доньки померлої, причому [PERSON] прийняла спадщину, не охоплену заповітом, фактично, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем до моменту її смерті та вступу в управління спадковим майном. Чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер ще [INFO] (а.с.44). Спадкоємцем спадщини, охопленої змістом заповіту, є [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом немає (а. с. 18,20,44,47,52,84-101). В установлений законом строк позивач [PERSON] прийняв спадщину, охоплену заповітом, шляхом подачі відповідної заяви від 10 липня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., реєстровий № 863, до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори. На її підставі було заведено спадкову справу № 62684148 (номер у нотаріуса 244/2018). З урахуванням особливостей військового часу [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично, була за межами м. Нікополь, і станом на початок червня 2022 року нотаріус не мав змоги викликати її аби вияснити, чи не є вона особою, яка підпадає під норми ст. 1241 ЦК України (обов`язкова частка у спадщині). З огляду на викладене, 07.06.2022 року постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду (а. с. 45,46,53-55). Також, за життя [PERSON] розпорядилась належною їй частиною квартири, уклавши з [PERSON] . Спадковий договір від 14.10.2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., реєстровий номер 571 (а. с. 107-110), а щодо успадкованого після [PERSON] грошового вкладу жодних розпоряджень не залишила. Окрім того, особисто [PERSON] , належали грошові вклади у АТ «Ощадбанк», які також не були предметом Спадкового договору, а саме: на рахунку [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0467 із залишком рахунку - 1779,71 грн.; на рахунку № [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0461 із залишком рахунку - 3728,95 грн.; на рахунку № [NUMBER] у ТВБВ № 10003/0466 із залишком рахунку - 3022,35 грн. (а.с. 139). [INFO] [PERSON] померла (а. с. 104). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі вищезгадані вклади. В установлений законом строк [PERSON] прийняла спадщину, що лишилась після [PERSON] , шляхом подачі відповідної заяви від 28 квітня 2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М., реєстровий № 146, до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с. 115,116). Інших спадкоємців за законом після [PERSON] немає (а.с. 132-138). Набувачем іншого майна [PERSON] є також позивач за первісним позовом - [PERSON] . Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1,2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Як зазначено у ч. 2,4 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як зазначено у ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд погоджується з позивачем [PERSON] у тому, що [PERSON] на момент складення заповіту мала на це право, була дієздатною фізичною особою, заповіт стосувався тієї частини спадкового майна, на яке вона мала право власності, він не скасовувався та не змінювався за життя [PERSON] , від спадкування позивач [PERSON] не усувався. Суд вважає обґрунтованими посилання [PERSON] про те, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] частину спадкової маси за заповітом прийняв в установлений законом строк позивач [PERSON] , а не охоплену заповітом масу [PERSON] , фактично; що саме [PERSON] і [PERSON] з 28.06.2018 року стали власниками 1/3 частини квартири та спірного банківського вкладу відповідно. Оскільки після смерті [PERSON] не лишилось спадкоємців першої черги за законом, успадкований нею вклад після смерті [PERSON] та належні їй особисто грошові вклади має успадкувати [PERSON] , її рідна сестра, спадкоємець другої черги за законом, яка прийняла спадщину належним чином та від спадкування не усувалась. Родинні зв`язки між спадкодавцем та спадкоємицею підтверджені Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням того, що 07.06.2022 року постановою державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду, і він цим правом скористався, пред`явивши відповідний позов до [PERSON] , вона дійсно не має іншого процесуального засобу, окрім як звертатись до суду із зустрічним позовом, а тому він також підлягає задоволенню. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З огляду на усталену практику ЄСПЛ, майно, що становить предмет первісного позову є нерухомим, власним майном заповідача, таким, що могло бути заповіданим, таким, що становить економічну цінність, з огляду на його ринкову вартість (а. с. 30,31), а неможливість позивача виконати волю спадкодавця-заповідача шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріальної процедури внаслідок відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є приводом для судового захисту, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Через відсутність відповідних заяв суд не вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved