Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права на судовий захист внаслідок бездіяльності Державної казначейської служби України в порядку ч. 1 ст. 23 та ст. 1167 і 1173 ЦК України та ст. 55, 56, ч. 9 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України у розмірі 5 000 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що завдана йому шкода полягає у порушенні його права на судовий захист та яку він зазнав внаслідок невиконання рішення суду у справі №686/28905/23. Моральна шкода за порушене право розрахована за вільним волевиявленням з урахування рішень ЄСПЛ без будь-якої методики. Компенсація моральної шкоди має відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче засідання. 10.09.2025 року до суду представником відповідача було направлено відзив на позов, в якому заперечуються позовні вимоги у зв`язку з їх необгрунтованістю. Ухвалою суду від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився проте, у змісті позовних вимог просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 12.02.2024 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницький області ухвалив рішення у цивільній справі №686/28905/23 за позовом [PERSON] до Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» про стягнення заробітної плати, яким стягнуто з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» невиплачену заробітну плату у розмірі 128 443,03 грн. на користь позивача та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 34 940,88 гривень. 06.06.2024 позивачу видано виконавчий лист у справі №686/28905/23. Відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2025 року ВП №75276990 виконавчий лист, виданий 06.06.2024 у справі №686/28905/23 було повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 04.07.2025 надійшла заява [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про прийняття цього виконавчого листа до негайного виконання. На виконання пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 (далі Порядок виконання рішень) Головне управління Казначейства листом від 11.07.2025 № 04-17-10/4737 повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 [PERSON] 07.08.2025 надійшла повторна заява [PERSON] до Головного управління Казначейства, та відповідно до пп. 3 п. 9 Порядку виконання рішень Головне управління Казначейства листом від 22.08.2025 № 04-17-10/5858 виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.06.2024 по справі №686/28905/23 [PERSON] було повторно повернуто без виконання. Свою позицію щодо повернення виконавчого листа ГУДКСУ у Хмельницькій області обґрунтовує тим, що Державне підприємство радгосп «Лісонгринівецький» не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких здійснюється безспірне списання. Безпосередньо до Державної казначейської служби України виконавчий лист №686/28905/23 не подавався та не перебуває на виконанні у відповідача. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч.2 передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Відповідно до статті 170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17 сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Саме на позивача покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір. Позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. Виконавчий лист у справі №686/28905/23 не перебуває на виконанні у Державній казначейській службі України, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача, а відтак в даній справі не можуть застосовуватися спеціальні норми щодо відшкодування шкоди за відсутності вини, зокрема ст.ст. 1173,1174 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~ Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~ Належним відповідачем в даних правовідносинах на момент звернення до суду є Державне підприємство Радгосп «Лісовогринівецький». \~\~\~\~\~\~\~ Заміна відповідача у справі, або залучення співвідповідача згідно вимог статті 51 ЦПК України здійснюється лише за клопотанням позивача, яке в даній справі не заявлено.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова ВП ВС від 17.04.2018 р. у справі №523/9076/16-ц). \~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, зазначена вимога пред`явлена до неналежного відповідача, іншого позивачем не заявлено, а тому в її задоволенні слід відмовити з цієї підстави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою у позові не відшкодовуються.

Outcome: dismissed