Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», в особі свого представника Мєшніка К.І.,\~який діє\~на підставі\~довіреності №22-70Д1\~від 08.01.2024р., звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.10.09.2018р. в розмірі 27\~982,62 грн. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено про порушення відповідачкою умов використання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії на банківській картці в частині строків та порядку повернення кредитних коштів. Від відповідачки на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позовних вимог. 30.10.2025 судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачка не з`явилася. Про час і місце розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 25.10.2018р. [PERSON] звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з анкетою-заявою, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 32/. На підставі анкети-заяви від 25.10.2018р. позивачем було відкрито на ім`я відповідачки поточний рахунок № [NUMBER] з типом «чорна картка», спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] , яка є активною до грудня 2030р., що підтверджується відповідною довідкою банку від 03.07.2025р. /а.с. 30/. В подальшому позивачем на ім`я\~відповідачки було\~емітовано банківську\~платіжну картку\~№ [NUMBER] \~з тарифним\~планом «Чорна\~Картка monobank»\~та 04.01.2023р.\~встановлено кредитний\~ліміт в\~розмірі 20\~000\~грн. /а.с. 31/ та надано можливість відповідачці розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з тарифами «Чорна Картка monobank» користування кредитними коштами кредитної лінії здійснюється на умовах повернення позичальником кредитних коштів зі сплатою 37,2% річних за користування кредитними коштами. Погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості, але не менше 100грн. та не більше залишку заборгованості. Починаючи з січня 2023р. відповідачка користувалася кредитними коштами, однак всупереч умов Договору належним чином не здійснювала сплату щомісячних платежів на погашення існуючої кредитної заборгованості (з грудня 2024р. по червень 2025р. позивачкою не здійснено жодного платежу, а 14.06.2025р. здійснено платіж в розмірі 500 грн., який недостатній для погашення існуючої заборгованості). З квітня 2025р. позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості. З липня 2025р. відповідачка взагалі перестала вносити платежі на погашення існуючої заборгованості, в зв`язку з чим станом на 03.07.2025р. за поточним рахунком на ім`я відповідачки обчислюється кредитна заборгованість в розмірі 27\~982,62 грн., з яких: загальний залишок за кредитом 27\~982,62 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по картці від 03.07.2025р. /а.с. 6-17, 18-29/. За таких обставин оскільки відповідачка в добровільному порядку своєчасно не здійснила погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Укладаючи Договір сторони погодили умови та порядок повернення відповідачкою кредиту шляхом здійснення обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 4% від залишкової суми заборгованості, але не менше 100грн. Частина такого платежу мала йти на погашення заборгованості по тілу кредиту, а інша частина по відсоткам за користування кредитними коштами. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідачка належним чином не виконувала свого обов`язку із здійснення щомісячних платежів, чим допустила порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Станом на 03.07.2025р. розмір заборгованості зафіксований позивачем в загальній сумі 27\~982,62 грн. Отже позовні вимоги в межах суми заборгованості в розмірі 27\~982,62 грн. є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3 028 грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3\~028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved