Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 810 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 17.05.2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток за земельну ділянку, котру вона зобов`язувалася відчужити, в сумі 20000 дол. США. Кадастровий номер земельної ділянки 2611092001:22:002:3430 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. На підтвердження отримання у позивача вищезазначеної суми коштів 17 травня 2021 року [PERSON] надала позивачу письмову розписку. Факт одержання грошей боржник визнав у розписці, написаній ним власноручно. Згодом позивачу стало відомо, що дана земельна ділянка входила в склад земельної ділянки, котра була куплена у 2002 році мешканцем м. Львова [PERSON] , котрий у 2006 році із загальної площі належної йому земельної ділянки виділив дві: земельна ділянка площею 0,6685 га. для ОСГ; земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дані земельні ділянки в подальшому були відчужені. Також позивачу стало відомо, що земельна ділянка, котру йому хотіла продати [PERSON] знаходиться в межах охоронної зони і там будувати нічого не можна, крім того, ця земельна ділянка фактично належить іншій особі, котра в будь-який час може пред`явити на неї права. В подальшому стало відомо, що за поданням Яремчанської прокуратури Яремчанський міський суд Івано-Франківської області 16.11.2021 року у справі № 354/1281/21 виніс ухвалу, котрою наклав арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2611092001:22:002:3430, яка ще на той час і по теперішній час належить [PERSON] , даний арешт не скасований. Після даних обставин позивач повідомив відповідача, щоб вона повернула йому кошти, оскільки угода між ними не може відбутися і він відмовляється купляти дану земельну ділянку. Відповідач кошти позивачу не повернула, внаслідок чого позивач вважає, що [PERSON] безпідставно зберегла та розпорядилась його коштами у сумі 20000 дол. США, котрі він передав для авансу за земельну ділянку, та відмовилась добровільно повертати кошти. Позивач посилається на ч.1 ст. 1212 ЦК, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ухвалою судді від 11.06.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 05.07.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.05.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. В судове засідання представник позивача адвокат Говзан М.М. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримують. В судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.\~1212\~ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом установлено,\~що між\~сторонами виник\~спір з\~приводу коштів\~отриманих відповідачем\~за розпискою\~від 17.05.2021\~року,\~згідно якої,\~відповідач отримала\~від позивача\~завдаток за\~земельну ділянку\~ кадастровий\~номер 2611092001:22:002:3430 в сумі 20000 дол. США. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~177\~ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202\~ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212\~ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.02.2021 у справі № 912/2601/19. Таким чином, отримані від позивача кошти в якості завдатку не були безпідставно набутим майном відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що підстави та обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, а тому кошти надані позивачем відповідачу в сумі 20000 дол. США не можуть вважатися майном, що підлягає поверненню як безпідставно набуте. Відхиляючи доводи позивача суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» в якому зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, в разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed