Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

В серпні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості,\~ посилаючись на наступні обставини. 09.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан»» та [PERSON] укладено Договір про споживчий\~ кредит № 1512525, відповідно до\~ умов якого відповідачу\~ було надано\~ грошові\~ кошти у розмір 5 000,00 грн на умовах\~ визначених\~ кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит,\~ сплатити комісію за надання кредиту та проценти\~ за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені Договором. Згідно п. 7.1 Кредитного договору цей Договір, що складається з Правил\~ та індивідуальної частини (з Додатком № 1), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання\~ кредиту,\~ який визначається згідно Правил\~ та відповідно до способу\~ надання кредиту, визначеному у п. 2.1 Договору.\~ Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно\~ відбутись не\~ пізніше дати\~ встановленої п. 1.4 Договору. Товариство свої зобов`язання\~ за кредитним договором\~ виконало в повному обсязі. У порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. 20.02.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ. Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за Кредитним договором № 1512525від 09.11.2019. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 546,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 000,00 грн; заборгованості за процентами 12 546,00 грн;\~ заборгованості за комісією 600,00 грн; заборгованості за штрафом 2 400,00 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»\~ заборгованість за кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019 в розмірі 20 546,00 грн,\~ сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та\~ витрати на професійну правничу\~ допомогу\~ у\~ розмірі 8 000,00 грн (а.с. 1-9). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а. с. 15) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 27.08.2025 судом\~\~ здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 28). 24.09.2025\~ судом за вх. № 54593 отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області відомості щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 29). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] , 31.08.2023 змінила прізвище на [PERSON] ,\~ та з 19.07.2007\~ зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 26.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 23.10.2025 (а. с. 30-31). 23.10.2025 розгляд справи, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей\~ в матеріалах справи про її належне сповіщення, було відкладено до 26.11.2025 ( а.с. 75 ). В судове засідання 26.11.2025\~ позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним\~ чином. 02.10.2025\~ судом за вх. № 56526 отримано заяву представника\~ позивача адвоката Усенка М.І., який діє на підставі ордеру, в якій останній просив\~ суд\~ розгляд справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості здійснювати без участі\~ представника позивача,\~ позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує\~ (а.с. 73). Відповідач [PERSON] \~ 26.11.2025 в судове засідання не з`явилася, про день, час та\~ місце\~ розгляду справи\~\~ повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне рекомендоване поштове повідомлення про вручення ( а. с. 81 ). З вказаного поштового повідомлення про вручення вбачається, що судову повістку\~ [PERSON] \~ отримала особисто 08.11.2025 (а.с. 81). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, відповідач\~ була\~ належним чином повідомленою судом про дату, час та місце слухання справи та завчасно. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Як зазначено вище, представник позивача скористувалася своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] \~ не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і\~ представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 26.11.2025\~ судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 09.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан»» та [PERSON] \~ укладено Кредитний договір\~ № 1512525 (індивідуальна частина) ( а. с. 50-52 ). Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 5 000,00 гривень у валюті: українські гривні. Кредит надається\~ строком на 15 днів з 09.11.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом: 24.11.2019.\~ Сукупна вартість кредиту складає 2 850,00 грн, в грошовому виразі та 1,387.00% річних у процентному значенні, і включає\~ в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 1.5.2 Договору.\~ Сукупна вартість кредиту\~ розрахована виходячи\~ з припущення, що Кредитний договір\~ залишиться чинним\~ протягом\~ погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник\~ виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі ( п. 1.2 -1.5 Договору). Комісія за надання кредиту : 600,00 грн, яка нараховується\~ за ставкою 12,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 2 250,00 грн, які нараховуються за ставкою\~ 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування\~ кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована (п. 1.5.2\~ Договору). Стандартна (базова)\~ процентна ставка за користування кредитом становить 3,00% від фактичного\~ залишку кредиту за кожен\~ день користування\~ кредитом. Особливості\~ нарахування процентів\~ визначені п. 2.2.3 цього Договору (п. 1.6 Договору). Розрахунок сукупної вартості\~\~ кредиту\~ зазначено в Графіку\~ розрахунків, який є невід`ємною\~ частиною цього Договору (п. 1.7 Договору). Кредитні кошти надаються\~ позичальнику шляхом\~ безготівкового\~ переказу на рахунок платіжної картки позичальника,\~ зареєстрованої\~ позичальником для цієї мети\~ в особистому кабінеті\~ на сайті miloan.ua. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату\~ фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (п. 2.2.2 Договору). Проценти за користування кредитом\~ нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування\~ кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4,\~ якщо\~ позичальник всупереч\~ умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо).\~ Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання\~ позичальником умов цього Договору щодо своєчасного\~ повернення\~ кредиту\~ та сплати всіх платежів, проценти за користування\~ кредитом з дня наступного за днем\~ визначеним п. 1.4 продовжують\~ нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору протягом\~ 60 днів,\~ після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством\~ в односторонньому порядку\~ нарахування процентів Товариство вправі\~ в будь-який момент без погодження з позивачем відновити\~ нарахування таких процентів до моменту повного виконання\~ позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування\~ процентів за рішенням\~ Товариства\~ (п. 2.2.3 Договору). Позичальник за наявності\~ відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку\~ користування/повернення кредиту\~ на таких самих умовах на певну кількість\~ днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування\~ кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі\~ сплатити комісію за продовження кредиту У разі, якщо на дату\~ пролонгації кредиту за Кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження\~ строку кредиту позичальник має також сплатити\~ пеню у повному розмірі. Можливі строки\~ продовження\~ та ставки\~ комісії за продовження кредиту: 3 дні 4,00%\~ розмір комісії, відсоток від поточного\~ залишку кредиту; 7 днів - 7,00%\~ розмір комісії, відсоток від поточного\~ залишку кредиту; 10 днів 13,00%\~ розмір комісії, відсоток від поточного\~ залишку кредиту (п. 2.3.1 Договору). Для продовження строку користування/повернення\~ кредиту Позичальник має сплатити\~ комісію\~ за продовження\~ строку користування /повернення кредиту. У разі, якщо на дату продовження строку користування/повернення\~ кредиту\~ за Кредитним договором\~ існують нарахована пеня, для продовження\~ строку повернення кредиту позичальник має також сплатити\~ нараховану пеню у повному розмірі (п. 6.11 Правил). Для продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник на сайті Товариства\~ або за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості, самостійно\~ обирає серед\~ доступних можливостей\~ найбільш вигідний/бажаний для варіант, що містить суму для сплати, розраховану в порядку\~ визначеному п. 6.11 цих Правил та строк, на який\~ продовжується період користування кредитом (п. 6.12 Правил). Волевиявлення позичальника продовжити\~ строк користування/повернення кредиту\~ та укладення угоди про це, згідно\~ п. 6.14 Правил підтверджується\~ здійсненням ним\~ відповідного платежу\~\~ у спосіб, визначений п. 2.5 Договору (п. 2.3.1 Договору). У разі прострочення\~ позичальником зобов`язань\~ повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або\~ інших платежів згідно з умовами\~ цього Договору, позичальник\~ починаючи з дня\~ наступного за днем спливу терміну (дати),\~ вказаного в п. 1.4 цього\~ Договору з урахуванням угод про продовження строку\~ користування/повернення кредиту\~ на оновлених графіків розрахунків, що складаються\~ у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не\~ більше 50% від загальної суми кредиту одержаного\~ позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення\~ максимально можливого\~ розміру\~ визначеного цим пунктом (п. 4.1 Договору). Згідно п. 6.1 Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства. Цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу\~ кредитних коштів на картковий\~ рахунок позичальника і діє\~ до повного виконання сторонами своїх зобов`язань ( п 7.1 Кредитного договору). Додано Правила надання фінансових кредитів Товариством\~ з обмеженою відповідальністю\~ «Мілоан» ( в редакції від 01.10.2019 року)(а.с. 42-48),\~ Анкету-заяву на кредит № 1512525\~ від 09.11.2019 (а. с. 48 зворотна сторона-49). Крім того, додано\~ Додаток № 1 до Кредитного договору № 1512525 від 09.11.2019 Графік\~ розрахунків ( а. с. 52 зворотна сторона ). На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за Кредитним договором\~ № 1512525 від 09.11.2019 додано платіжне доручення № 3186678 від 09.11.2019, де платник: ТОВ «Мілоан»,\~ отримувач: [PERSON] ,\~ сума: 5 000,00 грн,\~ призначення платежу: кошти\~ згідно договору 1512525 ( а. с. 53 зворотна сторона). Те, що даний договір\~ укладений в електронній формі, підтверджується Довідкою про ідентифікацію, з якої вбачається, що клієнт [PERSON] , [INFO] , з яким укладено договір про споживчий кредит\~ № 1512525 від 09.11.2019, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): F12266\~ на номер телефону ( а. с. 53 ). Отже,\~ перісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України та передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові\~ № 61-20799св19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає: «Особливості укладання кредитного договору в електронному виглядівизначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа....» Сторони узгодили розміри кредиту, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі відповідача для укладення договору надання грошових коштів у позику в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між відповідачем та кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем вищевказаного Кредитного договору в електронній формі та підписанням Договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, підписання Кредитного договору № 1512525 від 09.11.2019, свідчить про те, що відповідачу всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 січня 2022 року в справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справ, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, відповідач в свою чергу, не виконує зобов`язання за вищевказаним договором у зв`язку з чим має заборгованість з повернення тіла кредиту, відсотками, комісією та штрафом, що передбачено\~ умовами\~ укладеного договору. 20.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір про відступлення\~ прав вимоги № 47-МЛ (а.с. 55 зворотна сторона - 59). Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право\~ грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за Кредитним договором\~ № 1512525 від 09.11.2019, про що свідчить Витяг з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №\~ 47-МЛ від 20.02.2020 (а.с. 60). Також, в матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.02.2020 до Договору відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020 (а.с. 60 зворотна сторона). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і КЦС ВС в постанові від 06 лютого 2018 року у справі No 278/1679/13-ц. В зазначеній постанові ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається [PERSON], не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц (провадження № 61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач\~ зазначив, що станом на дату подання позову, заборгованість відповідача\~ за\~ Кредитним договором\~ № 1512525 від 09.11.2019 становить 20 546,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн;\~ заборгованість за відсотками\~ у розмірі\~ 12 546,00 грн; заборгованість\~ за комісією\~ у розмірі 600,00 грн; заборгованість за штрафом у розмірі 2 400,00 грн. Вказана заборгованість виникла у відповідача у зв`язку з порушення умов\~ Кредитних\~ договорів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач, як встановлено матеріалами справи, з умовами договору була ознайомлена, підписала договір, отримала кредит і користувалася ним, однак, всупереч умовам кредитного договору, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданого\~ кредиту, тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту\~ в розмірі 5 000,00 грн є такою, що підлягає задоволенню. Окрім того, суд звертає увагу, що не згода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження ( незгода ) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 12 546,00 грн, з цього приводу суд зазначає про наступне. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, дійсно умовами Кредитного договору\~ № 1512525 від 09.11.2019 передбачено проценти за користування кредитом: 2 250,00 грн, які нараховуються за ставкою\~ 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування\~ кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована (п. 1.5.2\~ Договору). Стандартна (базова)\~ процентна ставка за користування кредитом становить 3,00% від фактичного\~ залишку кредиту за кожен\~ день користування\~ кредитом. Особливості\~ нарахування процентів\~ визначені п. 2.2.3 цього Договору (п. 1.6 Договору). Розрахунок сукупної вартості\~\~ кредиту\~ зазначено в Графіку\~ розрахунків, який є невід`ємною\~ частиною цього Договору (п. 1.7 Договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору (п.п. 2.2.2). Строк надання кредиту \~ 15 днів\~ з 09.11.2019;\~ термін повернення 24.11.2019 (п.1.3 1.4 Договору). Проценти за користування кредитом\~ нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування\~ кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4,\~ якщо\~ позичальник всупереч\~ умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо).\~ Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання\~ позичальником умов цього Договору щодо своєчасного\~ повернення\~ кредиту\~ та сплати всіх платежів, проценти за користування\~ кредитом з дня наступного за днем\~ визначеним п. 1.4 продовжують\~ нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору протягом\~ 60 днів,\~ після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством\~ в односторонньому порядку\~ нарахування процентів Товариство вправі\~ в будь-який момент без погодження з позивачем відновити\~ нарахування таких процентів до моменту повного виконання\~ позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування\~ процентів за рішенням\~ Товариства\~ (п. 2.2.3 Договору). Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 91-93 Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 2.3.1 Договору позичальник за наявності\~ відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку\~ користування/повернення кредиту\~ на таких самих умовах на певну кількість\~ днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування\~ кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі\~ сплатити комісію за продовження кредиту. Для продовження строку користування/повернення\~ кредиту Позичальник має сплатити\~ комісію\~ за продовження\~ строку користування /повернення кредиту. У разі, якщо на дату продовження строку користування/повернення\~ кредиту\~ за Кредитним договором\~ існують нарахована пеня, для продовження\~ строку повернення кредиту позичальник має також сплатити\~ нараховану пеню у повному розмірі (п. 6.11 Правил). Для продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник на сайті Товариства\~ або за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості, самостійно\~ обирає серед\~ доступних можливостей\~ найбільш вигідний/бажаний для варіант, що містить суму для сплати, розраховану в порядку\~ визначеному п. 6.11 цих Правил та строк, на який\~ продовжується період користування кредитом (п. 6.12 Правил). Отже,\~ право продовжувати строк користування кредитними коштами існує тільки у Позичальника, яке реалізується шляхом волевиявлення позичальника продовжити\~ строк користування/повернення кредиту\~ та укладення угоди про це, згідно\~ п. 6.14 Правил підтверджується\~ здійсненням ним\~ відповідного платежу\~\~ у спосіб, визначений п. 2.5 Договору (п. 2.3.1 Договору). В свою чергу, з боку позивача не надано суду підтвердження укладання між сторонами Додаткової угоди стосовно продовження строку Кредитного договору. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такий правовий висновок узгоджується з позицією палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. Таким чином, оскільки Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019\~ визначений строк його дії, який становить 15 днів з 09.11.2019, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, згідно положень п. 1.5 цього Договору,\~\~ становлять\~\~ 2 250,00 грн. Натомість, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як вбачається з позовної заяви, здійснив нарахування відсотків за Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019\~\~ як у межах строку його дії, тобто протягом 15 днів з 09.11.2019, так і після закінчення строку його дії, тобто після 24.11.2019, внаслідок чого суд не погоджується з позивачем, що заборгованість\~ відповідача за вищевказаним договором становить 12 546,00 грн. Отже, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, умовами якого передбачено та встановлено проценти за користування кредитними коштами\~ у розмірі\~ 2 250,00 грн, з чим погодилась відповідач підписуючи вказаний договір (з усіма його умовами). До того ж\~ в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», що відображено в постановах\~ від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Таким чином, заборгованість відповідача\~ [PERSON] по відсоткам за Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019\~ становить 2 250,00 грн. Крім того, відповідач має сплатити комісію за надання кредиту, яка становить 600,00 грн, що відповідає умовам кредитного договору (п.п.1.5.1. п. 1 Договору), який підписано\~ відповідачем,\~ де остання погодилася, що комісія за надання кредиту становить 600,00 грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В\~ свою чергу, з боку відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості за\~ комісією. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача за Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019 штрафу\~ у розмірі 2 400,00 грн, то з цього приводу суд зазначає наступне. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Так, умовами\~ Кредитного договору № 1512525 від 09.11.2019\~ в п. 4.1 дійсно передбачено, що у разі прострочення\~ позичальником зобов`язань\~ повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або\~ інших платежів згідно з умовами\~ цього Договору, позичальник\~ починаючи з дня\~ наступного за днем спливу терміну (дати),\~ вказаного в п. 1.4 цього\~ Договору з урахуванням угод про продовження строку\~ користування/повернення кредиту\~ на оновлених графіків розрахунків, що складаються\~ у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2,00% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не\~ більше 50% від загальної суми кредиту одержаного\~ позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення\~ максимально можливого\~ розміру\~ визначеного цим пунктом. Проте, заявляючи вимогу\~ про стягнення з відповідача штрафу за\~ прострочення\~ відповідачем зобов`язань\~ з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або\~ інших платежів згідно з умовами\~ цього Договору, позивачем\~ не було надано\~\~ жодного підтвердження того, що\~ з нього\~ підлягає стягненню\~\~ штраф саме у розмірі\~ 2 400,00 грн, оскільки матеріали справи не містять\~ ні\~ розрахунку\~\~ заборгованості\~ пені, ні\~\~ зазначення періоду, за\~ який\~ її\~ було\~\~ нараховано. В свою чергу, виходячи з умов Кредитного договору, вбачається, що кредит\~\~ було надано відповідачу строком на 15 днів з 09.11.2019 до 24.11.2019,\~ проте\~\~ що\~ позичальником було пролонговано строк кредитування, матеріали справи не містять. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. В зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю\~\~ вказаної суми\~ штрафу (пені)\~ вимога позивача\~ про стягнення\~ з відповідача за Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019 заборгованості\~ по\~ штрафу\~ у розмірі 2 400,00 грн не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість\~ за Кредитним договором № 1512525 від 09.11.2019\~ у загальному\~ розмірі 7 850,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за тіломредиту 5 000,00 грн; простроченої заборгованості за сумою\~ відсотків 2 250,00 грн; заборгованості\~ за комісією 600,00 грн. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial