Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 17 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту\~ №10003380834, який підписаний позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на абонентський номер відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3\~ договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834ТОВ\~ від 17 березня 2021 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» надає позичальнику\~ кредит в гривні на умовах строковості, зворотності платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обв`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума кредиту - 5 000 гривень; строк кредитування - 30 днів; розмір процентної ставки в день - 1,48%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 540,2% річних. Згідно п. 1.4 договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року, кредит надається відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Умови договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» виконані належним чином і в повному обсязі,\~ надано відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 гривень, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 14 грудня 2022 року за вих. № 62/6073/12. Відповідачем зобов`язання за договором надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року не виконані, кредитні кошти не повернуті. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 27 листопада 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 20 004 гривні 00 копійок, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 000 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 15 004 гривні 00 копійок. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» укладений договір факторингу №556/ФК-22, згідно умов якого\~ ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс»\~ за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, ТОВ «Діджи Фінанс»\~ набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року в розмірі\~ 20 004 гривні 00 копійок, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 000 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 15 004 гривні 00 копійок. Враховуючи викладене, в зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою по розгляд справи без його участі; заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що між ним та первісним кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс»\~ дійсно був укладений договір про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року, згідно умов якого, сума кредиту становить 5 000 гривень. Також, згідно умов цього договору, строк кредиту становить 30 днів, процентна ставка - 1,48% в день. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено ст.1048 ЦК України, і самим договором. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача відсотки, які були нараховані поза межами погодженого сторонами кредитного договору строку кредитування. Враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню 5 000 гривень - сума кредиту, та 2 220 гривень - нараховані відсотки за 30 днів - в межах строку кредитування. Щодо заявлених вимог по стягнення\~ судових витрат, пов`язаних з наданням\~ правничої допомоги, зазначила, що представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 17 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту\~ №10003380834, який підписаний позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на абонентський номер відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо факту укладення ним\~ договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834\~ від\~ 17 березня 2021 року. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3\~ договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» надає позичальнику\~ кредит в гривні на умовах строковості, зворотності платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обв`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 5 000 гривень; строк кредитування - 30 днів; розмір процентної ставки в день - 1,48%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 540,2% річних. Згідно п. 1.4 договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року, кредит надається відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Умови договору про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» виконані належним чином і в повному обсязі,\~ надано відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 гривень, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 14 грудня 2022 року за вих. № 62/6073/12. Відповідачем зобов`язання за договором надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року не виконані, кредитні кошти не повернуті. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 27 листопада 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 20 004 гривні 00 копійок, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 000 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 15 004 гривні 00 копійок. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» укладений договір факторингу №556/ФК-22, згідно умов якого\~ ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс»\~ за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, ТОВ «Діджи Фінанс»\~ набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року в розмірі\~ 20 004 гривні 00 копійок, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 000 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 15 004 гривні 00 копійок. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Отже, договір про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на абонентський номер, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця,\~ який міститься в ідентифікаційній частині договору, згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».\~ Без здійснення вказаних дій відповідачем договір про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року не був би укладений між сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Стаття 634 ЦК України надає визначення договору приєднання, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 639 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вказує ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Відповідно до п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 30 травня 2023 року у справі № 925/1248/21 «за змістом положень статей 625, 1048, 1049, частини першої статті 1050, статей 1054 1056-1 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, застосування якої судами згідно з оскаржуваними рішеннями є релевантним у спірних правовідносинах. Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу. У цьому висновку Суд звертається до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-87), за змістом яких "користування кредитом" це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). А тому очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Нарахування ж інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).». Відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вимог про стягнення відсотків, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, позивачем не заявлено. За договором\~ про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 гривень, строк кредитування, визначений умовами договору, становить 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,48% в день. Враховуючи викладене, відповідно до умов кредитного договору, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 гривень та проценти за користування кредитом в межах строку кредитування (30 днів) в розмірі 2 200 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 5 000 гривень х 30 днів х 1,48 %\~ за\~ день користування кредитом Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором\~ про надання споживчого кредиту\~ №10003380834 від 17 березня 2021 підлягають задоволенню частково\~ в сумі 7 220 гривень, в тому числі: 5 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 2 220 гривень - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню частково, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, в сумі пропорційній розміру задоволених позовних вимог. Так,\~ 7 220 гривень (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідають 36,09%\~ від заявленої ціни позову\~ 20 004 гривні, отже, саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, що в грошовому еквіваленті становить\~ 874 гривні 24 копійки\~ (36,09% від суми 2 422 гривні 40 копійок).\~ Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги. В постанові\~ від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи клопотання\~ про відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, Велика Палата Верховного Суду зазначає: «Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон № 5076-VI ) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, витрати для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що передбачає забезпечення реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справи про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультації та роз`яснення діяльності з правових питань, правового супроводу клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта , недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI ). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення повертаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленому розмірі гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні характеристики. Гонорар має бути розумним та отримати витрачений адвокатський час (стаття 30 Закону № 5076-VI ). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на яку ухвалено судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини. Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід визначити при визначенні розмірі витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім надання правової допомоги державі. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката починається згідно з умовами договору про надання юридичної допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає платі відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, які також є для надання правової допомоги, встановлюються згідно з умовами договору про надання правової допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з розподілу судових витрат учасник справи надає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, доданих для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатських послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом на вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питань про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з відповідними цінами позову, значення справи для сторінки, в тому числі чи міг результат її рішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справу публічного інтересу; сторони поведінки під час розгляду справи, що призвела до залучення розгляду справи, зокрема, подання стороною необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне підтвердження або заперечення стороною певних умов, які мають значення для справи, безпідставне завищення подання позовних вимог тощо; сторони щодо досудового розгляду спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на яку такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази надаються до закінчення судових спорів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом за умови, що до закінчення судових спорів у справі зроблено про цю відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів течії встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих вимог до суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, оформлені в установленому порядку. порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою або іншим банківським документом банку, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) засоби, які у разі підтвердження обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, обґрунтованості вартості таких послуг підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України ). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатською правовою допомогою у зв`язку з розглядом конкретної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, які можуть бути відшкодовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи вони були фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність ( постанова Великої палати Верховного Суду від 12 2020 року у справі № 904/4507/18). Представник [PERSON] як доказ перенесення останніх витрат на послуги адвоката видав копію договору про надання правничої допомоги від 06 червня 2023 року № 06/06 (далі - договір), копію ордера та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 06 червня 2023 року. Велика Палата Верховного Суду вважає, що ці документи не підтверджують факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, а лише вказують на те, що між [PERSON] та адвокатом Чумак І.М. договірні відносини щодо надання йому юридичних послуг. Так, предметом договору є: представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління, установах, організаціях, підприємствах та їх об`єднаннях, керівних органах об`єднаних громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України, КАС України, ПК України, ГК України, ГПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством (пункт 2.2 договору). У квитанції до прибуткового касового наказу № 1 від 06 червня 2023 року вказано про сплату 32 000 грн. з підстави платежу "договір про надання юридичної допомоги від 06.06.23 № 06/06". У тексті договору та квитанції відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалася адвокатом саме у справі № 227/2301/21. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого гонорара з цією справою, суду не надано. Приведення у тексті відзиву на касаційну скаргу опису робіт, наданих адвокатом, таким доказом бути не може. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоведеність вимог належним та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі. У цьому слід зазначити, що не можуть бути заявлені\~ до відшкодування витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, які не пов`язані з розглядом справи 2 227/2301/21. Ураховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в розмірі 32 000 грн. у зв`язку з недоведеністю їх клопотання у цій справі». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року № 42649746, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії\~ КС №5618/10, детальний опис робіт\~ (надання послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" щодо стягнення кредитної заборгованості\~ на суму 9 000 гривень. У тексті договору та описі робіт відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 712/5030/25. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору з цією справою, суду не надано. Вказані документи не є належними, достатніми доказами на підтвердження факту надання адвокатом Білецьким Б.М. правничої допомоги позивачу саме у справі № 712/5030/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а є лише доказом існування договірних відносин між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 9 000\~ гривень, задоволенню не підлягають.\~ На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.15,16, 526, 530, 629, 1048, 1054, та

Outcome: partial