Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з цією заявою та просить встановити факт\~її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] в с. Монастирець Городоцького району Львівської області, з часу народження і до сьогодні постійно проживає\~на території України, у період з 12.08.1985 до 11.05.1994 працювала в відділі охорони при Залізничному РВ МВС у м. Львів на посаді контролера сторожової охорони, 12.01.1991 зареєструвала шлюб з [PERSON] в Оброшинській сільській раді Пустомитівського району, який розірвано 14.05.1991. З 18.02.1982 вона зареєстрована та постійно проживає в [ADDRESS] . Маючи паспорт громадянина УРСР, вона не оформила паспорт громадянина України. Без встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 вона не може виготовити паспорт громадянина України в міграційній службі, а без паспорта вона не може вирішити свої життєві проблеми та набути усіх прав та обов`язків, визначених законодаством для громадянина України. Просила суд встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України\~24.08.1991р. та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» 13.11.1991р. 18.11.2025 року голова комісії з ліквідації ГУ ДМС України у Львівській області Іваночко І. подала суду заяву, в якій зазначила, що наказом ДМС України № 316 від 05.12.2024 року «Про ліквідацію ГУ ДМС України у Львівській області» утворено комісію з ліквідації Головного управління. Відтак станом на сьогодні Головне управління перебуває в стадії припинення та, відповідно, здійснюються заходи, пов`язані з його ліквідацією. З 01.07.2025 року всі структурні та територіальні підрозділи Головного управління припинили свою діяльність, не функціонують та не надають адміністративних послуг громадянам. З огляду на наведене подати суду письмові пояснення чи заперечення по суті заяви, а також виконати (прийняти до виконання) рішення суду в разі його задоволення заяви не видається можливим. Просить згідно норми п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України розглянути питання закриття провадження у справі. В судове засідання учасники справи не з"явились, заявниця подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч.1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 \~ст.293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2\~ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995\~ передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 256 ЦПК\~(ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Судом встановлено, що 03.06.1980 року [PERSON] , [INFO] , видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , згідно даних якого вона народилася в с. Монастирець Городоцького району Львівської області [INFO] (а.с.5). [PERSON] 12.01.1991 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Оброшинської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області (а.с.6), який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області 14.05.1991 року (а.с.15). Згідно даних Трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 22.04.1982 року остання в період часу з 12.03.1982 до 16.02.1983 працювала у Львівському заводі телеграфної продукції, в період часу з 12.08.1985 року до 11.05.1994 року працювала в відділі охорони при Залізничному РВ МВС у м. Львів на посаді контролера сторожової охорони (а.с.14). Згідно Витягу з реєстру Комарнівської територіальної громади № 2025/014407218 від 01.10.2025 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 18.02.1982 року (а.с.7). Вказаний факт підтверджується також виписками з погосподарських книг Монастирецької сільської ради Городоцького району Львівської області станом на 1991-1995 року (а.с.9-11) та довідкою виконавчого комітету Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області № 336 від 01.10.2025 року, згідно з якою [PERSON] , [INFO] , з 18.02.1982 року була зареєстрована, проживала та проживає по теперішній час в [ADDRESS] , ніколи і нікуди не виїздила з села (а.с.12). [PERSON] зверталася у Городоцький відділ Головного управління ДМС України у Львівській області для виготовлення паспорта громадянина України, однак листом від 23.08.2025 їй розяснено необхідність встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або факту проживання на території України станом на 13.11.1991 (а.с.8). Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України».\~ Згідно із пунктами 1, 2 частини першої\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності\~Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~статті 293 ЦПК України\~та\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001\~(з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Таким чином для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року\~або\~станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень\~Закону України «Про громадянство України»\~і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Підсумовуючи, належність до громадянства України встановлюється на підставі\~статті 3 Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цій справі заявниця, посилаючись на\~статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявниці до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. На думку суду заявницею на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України в момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), зокрема, документи щодо її народження, роботи, шлюбу, постійної реєстрації. При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991. Від встановлення факту постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових її прав. Законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку єдиним способом для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявниці є лише судовий порядок. Крім того, суд зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України, а тому немає необхідності встановлення факту проживання заявниці на території України станом на 13 листопада 1991 року, яка є окремою підставою для встановлення належності до громадянства України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. При цьому суд не знаходить підстав для закриття провадження за клопотанням [PERSON] , оскільки прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявниці [PERSON] на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття нею громадянства України. Поза тим, припинення діяльності державного органу не може бути підставою для обмеження можливості реалізації особами наданих їм законами України прав. При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] в серпні 2025 року зверталася до Городоцького відділу ГУ ДМС у Львівській області з питанням отримання паспорта, листом від 23.08.2025 їй було роз`яснено необхідність встановлення в судовому порядку факту проживання на території України станом на 13.11.1991 року або факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, відтак твердження [PERSON] про те, що ГУ ДМС у Львівській області з 01.07.2025 року не надає адміністративні послуги громадянам дійсності не відповідає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial