Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

24 жовтня 2025 року заявник - [PERSON] звернулась до Соборного районного суду м. Дніпра з заявою, де заінтересовані особи є Міністерство розвитку громад та територій України, Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру», Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання однією сім?єю з [PERSON] , [INFO] , без шлюбу. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що з 2014 року [PERSON] перебуває у сімейних відносинах та проживаю однією сім`єю з [PERSON] . Проживали, вели спільний побут за адресою місця проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , а також мали спільний бюджет. Під час хвороб піклувались один за одним та підтримували один одного, як у побуті, так і протягом всіх відносин. Офіційно шлюб між [PERSON] та [PERSON] не був зареєстрований однак відносини мали шлюбний характер. Після початку повномасштабного вторгнення подружжя перебували у м. Маріуполі Донецької області. [INFO] під час бомбардування міста мати [PERSON] загинула внаслідок прямого потрапляння у будинок. 19.03.2022 року [PERSON] та [PERSON] виїхали до м. Бердянська Запорізької області. [PERSON] маючи бойовий досвід у зв?язку з проходженням військової служби та будучи учасником бойових дій прийняв рішення про повернення на тимчасово окуповану територію м. Маріуполь Донецької області з метою сприяння органам державної влади України у визволенні міста. Після повернення у м. Маріуполь Донецької області [PERSON] проживав разом з мамою [PERSON] . Необхідність спільного проживання викликана, що інше майно [PERSON] та [PERSON] було знищене під час бомбардування за захоплення міста окупаційним військом. [PERSON] займаючи посаду директора КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила Надії» Маріупольської міської ради на підстав наказу розпорядження Маріупольського міського голови від 02.06.2022 №295/2 ос вибула до Швейцарської конфедерації, де по теперішній час і проживаю у зв?язку з виконанням службових обов?язків. В період з березня 2022 року по червень 2025 року [PERSON] та [PERSON] кожного дня спілкувались за телефоном, а також надсилали один одному повідомлення, неодноразово зустрічалися на нейтральних територіях: у містах [PERSON] та Єреван. На початку серпня 2025 року [PERSON] затримано федеральною службою безпека російської федерації за підозрою у співпраці із спецслужбами України, тероризмі та державній зраді, а саме за ст.ст. 205, 222.1, 275 КК РФ. 21.08.2025 року [PERSON] було вивезено до ізолятора тимчасового тримання м. Донецька («ИВС-1»). 06.09.2025 року [PERSON] переведений до слідчого ізолятора №1 Головного управління Федеральної служби виконання покарань російської федерації по донецькій народній республіці. Про факт незаконного позбавлення волі та взяття у полон [PERSON] подано заяву про злочин та розпочато кримінальне провадження № 12025052770000304 від 04.09.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України. Також [PERSON] звернулась до органів державної влади серед яких є: Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру» з метою отримання виписки з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; Міністерство розвитку громад та територій України з метою встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з метою сприяння у перевірці місця утримання, дотримання умов утримання, стану здоров?я та поводження з [PERSON] , сприяння внесення до списку обміну незаконно позбавленого свободи [PERSON] . З вказаних державних установ отримано відмову у наданні інформації стосовно [PERSON] у зв?язку з не підтвердженням родинного зв?язку з [PERSON] . Заявник зазначає, що встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрацією шлюбу є підставою для виникнення прав на звернення до державних органів в інтересах [PERSON] , який позбавлений особистої свободи та протизаконно утримується окупаційними органами влади. Представник заявника надала до суду заяву, у якій просила заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити та розгляд справи проводити без її участі. Від заінтересованої особи Міністерства розвитку громад та територій надійшло пояснення до суду з проханням розглядати справу без їх участі та зазначають, що не вважають себе заінтересованою стороною у справі, проти задоволення заяви про встановлення відповідного факту заперечень не викладено. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що з 2014 року [PERSON] перебуває у сімейних відносинах та проживає однією сім`єю з [PERSON] . Проживали, вели спільний побут за адресою місця проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Доказами щодо спільного проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу, в даному випадку є: спільні фото, листування, довідка видана Департаментом адміністративних послуг управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання від 09.07.2020 № 14-13.01-1075 в якій зазначається, що [PERSON] та [PERSON] ведуть спільне господарство. Як зазначає заявниця, після початку повномасштабного вторгнення [PERSON] та [PERSON] перебували у м. Маріуполі Донецької області. 19.03.2022 року [PERSON] та [PERSON] виїхали до м. Бердянська Запорізької області. [PERSON] маючи бойовий досвід у зв?язку з проходженням військової служби та будучи учасником бойових дій прийняв рішення про повернення на тимчасово окуповану територію м. Маріуполь Донецької області з метою сприяння органам державної влади України у визволенні міста. Після повернення у м. Маріуполь Донецької області [PERSON] проживав разом з мамою [PERSON] . Необхідність спільного проживання викликана, що інше майно [PERSON] та [PERSON] було знищене під час бомбардування за захоплення міста окупаційним військом. [PERSON] займаючи посаду директора КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Крила Надії» Маріупольської міської ради на підстав наказу розпорядження Маріупольського міського голови від 02.06.2022 №295/2 ос вибула до Швейцарської конфедерації, де по теперішній час і проживаю у зв?язку з виконанням службових обов?язків. На початку серпня 2025 року [PERSON] затримано федеральною службою безпека російської федерації за підозрою у співпраці із спецслужбами України, тероризмі та державній зраді, а саме за ст.ст. 205, 222.1, 275 КК РФ. 21.08.2025 року [PERSON] було вивезено до ізолятора тимчасового тримання м. Донецька («ИВС-1»). 06.09.2025 року [PERSON] переведений до слідчого ізолятора №1 Головного управління Федеральної служби виконання покарань російської федерації по донецькій народній республіці. Про факт незаконного позбавлення волі та взяття у полон [PERSON] подано заяву про злочин та розпочато кримінальне провадження № 12025052770000304 від 04.09.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України. Також [PERSON] звернулась до органів державної влади серед яких є: Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру» з метою отримання виписки з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; Міністерство розвитку громад та територій України з метою встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з метою сприяння у перевірці місця утримання, дотримання умов утримання, стану здоров?я та поводження з [PERSON] , сприяння внесення до списку обміну незаконно позбавленого свободи [PERSON] . З вказаних державних установ отримано відмову у наданні інформації стосовно [PERSON] у зв?язку з не підтвердженням родинного зв?язку з [PERSON] . Враховуючи, що державні установи відмовляють у наданні будь-якої інформації стосовно [PERSON] з обґрунтуванням відсутності підтвердження родинного зв?язку з [PERSON] , єдиним шляхом є підтвердження спільного проживання однією сім?єю без шлюбу є судовий порядок. Крім того, суд приймає до уваги, що лист [PERSON] від 26.09.2025, переданого адвокатом, в якому вбачається, що останній звертається до [PERSON] , як до дружини та підтверджує наявність відносин між ними. Більш того, наявний лист надісланий [PERSON] з т.зв. (мова оригіналу) «ФКУ СИЗО-1 ГУФСИН России по Донецкой Народной Республике». З якого вбачається, що [PERSON] дійсно перебуває у місцях несвободи. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до частини 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У пункті 65 постанови від 06 березня 2024 року у справі №277/442/23; провадження № 61-16092св23 Верховний Суд вказав: «65. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці». Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику для представництва інтересів [PERSON] в державних установах з питання незаконного позбавлення особистої свободи незаконними збройними військами та державою агресором. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового розгляду справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вищевказаними доказами повністю підтверджується те, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , постійно проживала із [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю до часу незаконного позбавлення особистої свободи [PERSON] незаконними збройними формуваннями та державою агресором, а отже заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved