Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Кривонос А.І. звернулася до суду з позовом до Гайворонської міської ради Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов`зання вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що [PERSON] 03 січня 1986 року був прийнятий в колгосп імені Чапаєва село Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області. Згідно архівної довідки Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 21.08.2024 року за №262, колгосп імені Чапаєва 15.06.1992 року реорганізовано в КСП «Хлібороб». 10 серпня 1999 року позивача було звільнено з членів КСП «Хлібороб» згідно поданої заяви. Згідно до відповіді на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28.08.2025 року за №29-11-0.331 -3431/2-25: «Розпаювання земель КСП «Хлібороб» було проведено відповідно до розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 03.09.1996 №330-р. Згідно з списком громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСПМ «Хлібороб» с. Казавчин Голованівського району Кіровоградської області, який затверджений 14.09.1995, громадянин [PERSON] був включений у список, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавалися (не друкувалися)». Згідно до відповіді на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 10.09.2025 року за №29-11-0.331-3598/2-25: «Відповідно до розпорядження голови Гайворонської РДА від 03 вересня 1996 року №330-р «Про затвердження розміру та вартості земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству «Хлібороб», середній розмір земельної частки (паю) становить 3,4 в умовних кадастрових гектарах сільськогосподарських угідь». Також до зазначеної відповіді додано копії списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с.Казавчин Голованівського (Гайворонського) району Кіровоградської області із зазначенням відомостей про гр. [PERSON] . З урахуванням викладеного позивач вважає, що має право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,4 умовних кадастрових гектарів, відповідно до розпаювання КСП «Хлібороб», з числа невитребуваних паїв, які знаходяться на території Гайворонської міської ради Кіровоградської області, яка є правонаступником Казавчинської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. 12 вересня 2025 року Позивач звернувся з відповідною заявою до голови Гайворонської міської ради щодо виділення земельної ділянки із земель запасу Гайворонської міської ради Кіровоградської області. Рішенням сімдесят восьмої сесії Гайворонської міської ради восьмого скликання від 25 вересня 2025 року за №6027 йому було відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що відповідатиме розміру земельної частки (паю) колишнього КСП «Хлібороб» в зв`язку із відсутністю у заявника сертифікату на право на земельну частку (пай). Вважаємо таке рішення таким, що прийняте в порушення чинного законодавства. Просить суд: визнати незаконним рішення сімдесят восьмої сесії Гайворонської міської ради восьмого скликання від 25 вересня 2025 року за №6027 «Про відмову [PERSON] у виділенні в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) на території Гайворонської міської ради, за межами с. Казавчин». Зобов`язати Гайворонську міську раду Кіровоградської області виділити [PERSON] земельну ділянку на території Гайворонської міської ради Кіровоградської області в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) площею 3,04 умовних кадастрових гектарів. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі. 28.10.2025 року від відповідача по справі Гайворонської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що відповідач по справі - Гайворонська міська рада не визнає позовні вимоги повністю. Вказує, що позивач 12 вересня 2025 року звернувся із заявою до Гайворонської міської ради про виділення йому земельної ділянки із земель запасу Гайворонської міської ради, оскільки вважає що має право на отримання земельної частки (паю) з числа невитребуваних паїв, додавши до заяви наступні документи: копію паспорта та РНОКПП, копію довідки ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-11-0,331-3431/2-25 від 28.08.2025 року про включення гр. [PERSON] в список громадян, які мають право на земельну частку (пай), копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Розглянувши заяву позивача від 12 вересня 2025 року, рішенням сімдесят восьмої сесії Гайворонської міської ради восьмого скликання від 25 вересня 2025 року №6027 «Про відмову гр. [PERSON] у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Гайворонської міської ради, за межами с.Казавчин», позивачу було відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що відповідатиме розміру земельної частки (паю) колишнього КСП "Хлібороб", оскільки заявником не надано жодних документів, які б посвідчували його право на земельну частку (пай) згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». При прийнятті оскаржуваного рішення, Гайворонська міська рада керувалась Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки даним законом визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Відповідно до статті 2 зазначеного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Водночас документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вважають, що позивачем не надано жодних документів, які б посвідчували його право на земельну частку (пай) згідно статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", при розгляді заяви позивача "Гайворонська міська рада діяла правомірно, рішення сімдесят восьмої сесії Гайворонської міської ради восьмого скликання від 25 вересня 2025 року №6027 "Про відмову гр. [PERSON] у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Гайворонської міської ради, за межами с.Казавчин" є таким, що прийнято у відповідності та згідно з нормами чинного законодавства. Просить суд: відмовити повністю в задоволенні позову [PERSON] до Гайворонської міської ради Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Кривонос А.І. позов підтримав з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 07.11.2025 надав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без участі представника міської ради. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представників позивача та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Трудової книжки колхозника № [NUMBER] [PERSON] [INFO] був прийнятий в колгосп імені Чапаєва село Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області (а.с.10-14). Згідно архівної довідки №К-1264/2525/01-27 від 29.08.2024 року, виданої Кіровоградською обласною військовою адміністрацією у документах архівного фонду «Колективне сільськогосподарське підприємство «Хлібороб» Казавчинської сільської ради Гайворонського району Кіровоградсбкої області» (колгосп ім.. Чапаєва) у протоколах засідань правління КСП «Хлвбороб» за 1999 рік рішенням від 09 серпня 1999 року виключено [PERSON] (так у документі) із членів КСП (протокол від 09 серпня 1999 року №15) (а.с. 15). Згідно архівної довідки Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 21.08.2024 року №262 у документах архівного фонду СТОВ «Козацьке» с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області є відомості про перейменування: колгосп ім.. Калініна в січні 1962 року перейменовано в колгосп ім. Чапаєва, 15.06.1992 року к-сп ім. Чапаєва реорганізовано в СТОВ «Хлібороб», 26 квітня 2000 року КСП «Хлібороб» реорганізовано в СТОВ «Козацьке», СТОВ «Козацьке» являється правонаступником к-пу ім. Чапаєва КСП «Хлібороб». У книгах обліку трудового стажу заробітної плати колгоспників є такі дані про встановлений мінімум, вихододні та заробітну плату [PERSON] (так у документах) за період з 1986 по 1995 року, який працював на посаді шофера до 1991 року, а з 1992 механізатора (а.с.18-19). Згідно архівної довідки Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 02.10.2024 року №320 У книгах обліку трудового стажу заробітної плати колгоспників є такі дані про встановлений мінімум, вихододні та заробітну плату [PERSON] , [PERSON] (так у документі), який працював за період з 1997 по 1999 роки (а.с.20). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-11-0.331-3431/2-25 від 28.08.2025 року розпорядження земель КСП «Хлібороб» було проведено відповідно до розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 03.09.1996 №330-р. Згідно з списком громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с. Казавчин, Голованівського району Кіровоградської області, який затверджений 14.09.1995, громадянин [PERSON] був включений в список, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавалися (не друкувалися) (а.с.22). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-11-0.331-3598/2-25 від 10.09.2025 року відповідно до розпорядження голови Гайворонської районної державної адміністрації від 03.09.1996 року №330-р «Про затвердження розміру та вартості земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству «Хлібороб» середній розмір земельної частки (паю) становить 3,4 в умовних кадастрових гектарах (а.с.23). Рішенням 12 сесії Казавчинської сільської ради народних депутатів Гайворонського району Кіровоградської області від 02.12.1992 року №71 передано 2363 га сільськогосподарських угідь у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» (а.с.24). [PERSON] включений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області (а.с.27-30). [PERSON] 12.09.2025 року, звернувся із заявою до міського голови Гайворонської міської ради в якій просив виділити йому земельну ділянку частку (пай) в умовах кадастрових одиницях, відповідно до розпаювання КСП «Хлібороб» з земель запасу Гайворонської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградської області розташованої в адміністративних межах Хащуватського старостинського округу за межами села Казавчин Голованівського району Кіровоградської області, з подальшим виготовленням відповідної технічної документації із землеустрою та передачею у власність земельної ділянки, що відповідатиме належному паю (а.с.31-32). Рішенням Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 25.09.2025 року №6027 «Про відмову гр. [PERSON] у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на території Гайворонської міської ради, за межами с. Казавчин» - відмовлено [PERSON] у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що відповідатиме розміру земельної частки (паю) колишнього КСП "Хлібороб" на території Гайворонської міської, за межами с. Казавчин у зв`язку з тим, що відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому закону порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) відбувається на підставі документів, що посвідчують прво на земельну частку (пай). Заявником не надано жодних документів, які б посвідчували його право на земельну частку (пай) згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). У пункті 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. За змістом частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 323/323/17 (провадження № 61-9871св18) зазначено, що «у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Оскільки усі землі КСП імені Шевченка в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянкиіз земель резерву (запасу)». Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122 та спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд. Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсам№ 14-17-2-П1580/4251 від 22 серпня 2001 року з урахуванням положень частини другої статті 3, частин четвертої і чотирнадцятої статті 5 ЗК України для забезпечення прав працюючих - як виняток, землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю даного підприємства і на час його видачі були членами зазначеного підприємства. Колективне сільськогосподарське підприємство за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) звертається з клопотанням до місцевої ради стосовно передачі у колективну власність із земель резервного фонду у розмірі сумарної кількості земельних часток (паїв) даних громадян, які не отримали права на земельну частку (пай). За статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Відтак, за змістом зазначених норм, резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (стаття 13) також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2028 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме сільська рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права позивача. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21). З матеріалів справи вбачається, що розпорядження земель КСП «Хлібороб» було проведено відповідно до розпорядження Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 03.09.1996 №330-р. Згідно з списком громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с. Казавчин, Голованівського району Кіровоградської області, який затверджений 14.09.1995, громадянин [PERSON] був включений в список, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавалися (не друкувалися) (а.с.22). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-11-0.331-3598/2-25 від 10.09.2025 року відповідно до розпорядження голови Гайворонської районної державної адміністрації від 03.09.1996 року №330-р «Про затвердження розміру та вартості земельної частки (паю) по колективному сільськогосподарському підприємству «Хлібороб» середній розмір земельної частки (паю) становить 3,4 в умовних кадастрових гектарах (а.с.23). Рішенням 12 сесії Казавчинської сільської ради народних депутатів Гайворонського району Кіровоградської області від 02.12.1992 року №71 передано 2363 га сільськогосподарських угідь у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» (а.с.24). [PERSON] включений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області (а.с.27-30). Відповідно до пункту 21 розділу Х Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Згідно пункту 24 розділу Х Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності,розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад,крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (утому числі земельних ділянок,що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств,та земель водного фонду,що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств,установ,організацій,Національної академії наук України,національних галузевих академій наук); б)оборони; в)природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення,лісогосподарського призначення; г)зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ)під будівлями, спорудами,іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д)під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Частиною першою та десятою статті 25 Земельного кодексу України визначено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Враховуючи викладене, оскільки, [PERSON] включений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП «Хлібороб» с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавалися (не друкувалися), а позивач має право на земельну ділянку (пай), то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved