Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, посилаючись на набуття права вимоги за кредитним договором та в зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий кредит, просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним №9265974 року від 20 травня 2024 року в розмірі 13 332 грн. 96 коп., з якої: 4 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 132 грн. 96 коп.- прострочена заборгованість за сумою відсотків, 4 200 грн. - штраф за порушення грошового зобов`язання, судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Відповідач подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову в частині стягнення з нього нарахованих відсотків, штрафних санкцій та витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Зазначив, що позивачем незаконно нараховано відсотки та штраф у період дії воєнного стану, що суперечить п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому такі нарахування підлягають списанню і не можуть бути стягнуті з нього. Також зазначив, що умови кредитного договору щодо застосування процентної ставки у 511 % річних (?1,4% на добу) є несправедливими, недобросовісними та такими, що порушують норми Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки істотно порушують принципи добросовісності, економічної обґрунтованості та рівності сторін. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн витрат вважає завищеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності й розумності, з огляду на типову категорію спору та відсутність складності в підготовці позивачем процесуальних документів. Також відповідач подав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі. Представник позивача подав до суду відповідь на відзиву, в якому зазначив, що тіло кредиту та процентна ставка чітко визначені умовами кредитного договору, з якими відповідач погодився шляхом його акцепту, а тому твердження про несправедливість умов кредитного договору є безпідставними. Крім того, вимоги ст. 625 ЦК України вказують саме на неможливість звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а не на звільнення від виконання зобов`язання. Тобто, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, обов`язок виконання взятих на себе зобов`язань нікуди не зникає, боржник звільняється лише від штрафних санкцій, які він зобов`язаний сплатити у разі їх неналежного виконання. Те ж саме передбачено і в п. 4.8 кредитного договору. Крім цього, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення кредиту (позики), сплати процентів за користування ним, вимогами чинного законодавства на період дії воєнного стану не передбачено. Також зазначив, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу обґрунтованими та такими, що відповідають обсягу наданих послуг та характеру спору. В зв`язку з цим просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 20 травня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №9265974, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 718221, направленим на номер телефону [NUMBER] , який зазначено останнім в своїй заяві анкеті. Відповідно до п.п. 1.1-1.5, 1.5.3, 2.1, 4.1 Договору, кредитодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов?язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов?язків найманого працівника. Типом кредиту с кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 20 травня 2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку №?l до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 15 травня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості). Загальні витрати позичальника за кредитом складають 14 611 грн. 20 коп. Денна процентна ставка складає: (14611 грн. 20 грн. / 4 000 грн.) / 360 днів * 100% = 1.01%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 3028,54 річних. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не зокрема у випадку часткового дострокового погашення заборгованості, прострочення виконання або несвоєчасного виконання ним зобов?язань та в інших випадках, крім тих, коли законодавством прямо вимагається таке оновлення. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно п. 1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 14 611 грн. 20 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Зазначене також підтверджується графіком платежів, який є Додатком №1 до Договору про споживчий кредит №9265974 року від 20 травня 2024 року. Із платіжного доручення ТОВ «Мілоан» №131591060 від 20 травня 2024 року вбачається, що 20 травня 2024 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 4 000 грн., призначення платежу - кошти згідно договору №9265974. 24 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №9265974 року від 20 травня 2024 року укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Кредит Капітал». Згідно витягу з Реєстру боржників від 12 серпня 2025 року до договору відступлення прав вимог №110-МЛ від 12 серпня 2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №9265974 року від 20 травня 2024 року становить 13 332 грн. 96 коп., з якої: 4 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 132 грн. 96 коп.- прострочена заборгованість за сумою відсотків, 4 200 грн. - штраф за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №9265974 року від 20 травня 2024 року, заборгованість [PERSON] , станом на 20 серпня 2025 року складає 13 332 грн. 96 коп., з якої: 4 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 132 грн. 96 коп.- прострочена заборгованість за сумою відсотків, 4 200 грн. - штраф за порушення грошового зобов`язання. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та доведених суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитним договором №9265974 року від 20 травня 2024 року складається з: 4 000 грн. - простроченої заборгованість за сумою кредиту, 5 132 грн. 96 коп.- простроченої заборгованості за сумою відсотків, що в загальному розмірі становить 9 132 грн. 96 коп. та сумнівів у суду не викликає. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5 такого змісту - максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Крім того, Розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, такого змісту - тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послу»", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З цих підстав, та беручи до уваги те, що денну процентну ставку згідно п. 1.5 Договору про споживчий кредит №9265974 року від 20 травня 2024 року визначено в розмірі 1,01% (за перший розрахунковий період) та згідно п. 1.5.3 Договору за процентною ставкою 511% річних від фактичного залишку кредитування, що охоплюється періодом визначеним п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», доводи відповідача про інше обставин викладених у позові не спростовують, а тому ці доводи відзиву, суд до уваги не приймає, коли доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Що стосується питання про стягнення штрафу в розмірі 4 200 грн., яка нараховувалася [PERSON] позивачем згідно п. 4.1 Договору, то суд зазначає наступне. Так, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який діє і донині. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). КЦС ВС в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21 зазначив, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Оскільки проценти - це плата за користування чужими грошима (стаття 1048 ЦК України), а згідно з положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року нараховані відповідно до вимог статті 625 ЦПК України інфляційні втрати підлягають списанню, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про стягнення з позичальника прострочених процентів за користування кредитними коштами (нараховані, але не сплачені) та інфляційних втрат за період до 23 лютого 2022 року Судом встановлено, що прострочення відповідачем сплати платежів сталося під час дії воєнного стану, в той час, коли кредитор всупереч вимог Закону нараховував відповідачу штраф за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі 4 200 грн. За таких обставин, оскільки вказаний штраф внаслідок невиконання зобов`язання нараховано позивачем під час дії воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, а не стягненню з відповідача. Отже, нарахування штрафу відповідачу в розмірі 4 200 грн. на вимогах Закону та наявних матеріалах справи не ґрунтуються, є безпідставними та недоведеними, а доводи відповідача про це слушними, які заслуговують на увагу. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захисту шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Відтак враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, яка є меншою від заявленої суми витрат на правову допомогу, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. є завищеними, які не відповідають критерію розумності, неспівмірні із виконаною роботою та ціні позову, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. При цьому, оскільки позов задоволено на 68,5 % (9 132 грн. 96 коп.), понесені витрати на правову допомогу підлягають зменшенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5 478 грн. 40 коп.) Разом з тим, з огляду на ціну позову, суд вважає зазначені витрати у вказаному розмірі є завищеними, які слід зменшити до 1 000 грн., що відповідатиме складності справи, ціні позову, обсягу та характеру наданих адвокатом послуг, витраченому часу, значенню справи для сторін та буде найбільш справедливим з урахуванням конкретних обставин. Таким чином, судові витрати, які складаються з оплати витрат на професійну правничу допомогу, визнаних судом обґрунтованими на суму 1 000 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог (підтверджені документально: договором про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року та актом до нього №Д/1724 від 20 серпня 2025 року, детальним описом наданих послуг) та судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. (платіжна інструкція АТ «Райффайзен Банк» №19410 від 20 серпня 2025 року), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача в зв`язку із задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial