Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Меркулова В.В., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 29.09.2025 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 12.08.2022 року у загальному розмірі 37 199 грн. 17 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду, у розмірі 2 422 грн. 40 коп., позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при ухваленні рішення у справі просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.08.2022 року відповідачка [PERSON] підписала власноручно заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. 00 коп. (пункт 1.2. договору); 2) тип кредитної карти: картка «Універсальна»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2. договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % (пункт 1.3 договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4. договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. 00 коп., щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. 00 коп., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4. договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 % (пункт 1.5. та пункт 2.1.1.2.12. договору). Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачкою [PERSON] підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови Національного банку України від 13.12.2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного договору, відповідачка [PERSON] отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер: [NUMBER] , строк дії - 09/26, тип - «Універсальна», згодом було отримано кредитну картку номер: [NUMBER] , строк дії - 10/27, тип - «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідачка [PERSON] користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, таким чином, згідно до положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено постановою Національного банку України від 29.07.2022 року № 164 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідачка [PERSON] є власницею рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Відповідачка [PERSON] користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачка [PERSON] станом на 17.09.2025 року має заборгованість у сумі 37 199 грн. 17 коп., яка складається з наступного: 33 004 грн. 98 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 194 грн. 19 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідачка [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», через що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить на підставі статей 509, 526, 530, 610, 612, 629, 1048,1049, 1054 ЦК України свій позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 01.10.2025 року їй вважається врученою ще 10.10.2025 року. Відповідно, відповідачка [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін не надходило. Заяви та клопотання сторін у справі. У додатках до позовної заяви, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено письмове клопотання про розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження. У додатках до позовної заяви, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено письмове клопотання про дослідження доказів у цій справі. Будь-яких інших заяв чи клопотань від сторін у цій справі, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 01.10.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Задоволено клопотання позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд цієї справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] звернулася до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг. Так, 12.08.2022 року відповідачка [PERSON] підписала власноручно заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: 1) тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. 00 коп. (пункт 1.2. договору); 2) тип кредитної карти: картка «Універсальна»; 3) строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2. договору); 4) процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % (пункт 1.3 договору); 5) кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (пункт 1.4. договору); 6) розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. 00 коп., щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. 00 коп., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (пункт 1.4. договору); 7) проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00 % (пункт 1.5. та пункт 2.1.1.2.12. договору). Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка [PERSON] підписала власноруч на планшеті. На підставі укладеного договору, відповідачка [PERSON] отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер: [NUMBER] , строк дії - 09/26, тип - «Універсальна», згодом було отримано кредитну картку номер: [NUMBER] , строк дії - 10/27, тип - «Універсальна». Відповідачка [PERSON] користувалася кредитним лімітом. Згідно з пунктом 2.1.1.3.5. договору, сторони узгодили, що в разі порушення відповідачкою [PERSON] зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі (копії містяться у справі, а. с. 19-39). Судом встановлено й те, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитним лімітом (коштами банку), повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом протягом періоду з 29.03.2023 року по 11.07.2025 року, але припинила надавати своєчасно позивачеві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком (копії містяться у справі, а. с. 40-48). Відтак, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці [PERSON] кошти відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним договором відповідачкою [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частин 1, 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як зазначено в частинах 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом (ч. 7 ст. 1056-1 ЦК України) Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов, оформлених договором, опісля підписання 12.08.2022 року заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим названий договір про надання банківських послуг, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідачка [PERSON] не виконала зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість нею у встановленому порядку та сумі не погашено. Суд встановив, що умови договору про надання банківських послуг відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому у ч. 1 ст. 1054 ЦК України. При цьому, положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом, оскільки у даній справі проценти за користування кредитом, які позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідачки [PERSON] , нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання нею боргових зобов`язань. Крім того, такий правочин, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді відповідачкою [PERSON] не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону. Водночас, відповідачка [PERSON] , як сторона судового розгляду, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту суду не надала, як й не подала належних доказів на спростування наданого позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості. Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають до задоволення. Відтак, з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 37 199 грн. 17 коп., яка складається з наступного: 33 004 грн. 98 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 194 грн. 19 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (із зниженим коефіцієнтом), які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] , оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved