Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов за підсудністю з Саратського районного суду Одеської області, згідно з яким позивач просив стягнути з відповідача: -заборгованість за Кредитним договором № 342465907 від 06 квітня 2021 року в розмірі 42 916,00 гривень; -понесені судові витрати в сумі 2 684,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 06 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі Первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір № 342465907 (далі Кредитний договір). Разом з цим, 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, згідно з яким клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру Боржників № 137 від 08 червня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Водночас, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем було укладено договір факторингу №20102022, згідно з яким ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передав позивачу за плату належні йому права вимоги, вказані у реєстрах, в тому числі за Кредитним договором до відповідача. Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача адвокат Магера Руслан Юрійович подав відзив, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було відступлено права вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» майже за півтора року до укладення Кредитного договору з відповідачем, відтак ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги відносно відповідача не набуло, а тому на його думку позивач є неналежним. Процесуальні дії у справі. 17 січня 2024 року Саратським районним судом Одеської області передано справу за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області. 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 вересня 2024 року ухвалено заочне рішення за результатами розгляду справи. 15 жовтня 2024 року прийнято до провадження заяву про перегляд заочного рішення. 22 жовтня 2024 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28 листопада 2024 року витребувано докази з АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 04 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 06 квітня 2021 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір на умовах строковості, зворотності, платності: -сума кредиту 13\~400,00 гривень; -строк кредиту 29 днів. Первісний кредитор виконав повністю свої зобов`язання за Кредитним договором, що підтверджується витребуваною з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією. Разом з цим, 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, згідно з яким клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру Боржників № 137 від 08 червня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем було укладено договір факторингу №20102022, згідно з яким ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передав позивачу за плату належні йому права вимоги, вказані у реєстрах, в тому числі за Кредитним договором до відповідача. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Як встановлено судом, 06 квітня 2021 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, однак відповідач порушив свої зобов`язання, право вимоги за яким на підставі договорів факторингу перейшло до позивача. Відносно тверджень представника відповідача, суд зазначає, що частиною першою\~статті 1077\~ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Разом з цим, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (постанова КЦС ВС від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19). Доказів неправомірності договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а також визнання його недійсним у встановленому законом порядку представником відповідача не надано, відтак він є правомірним. ВП ВС у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначила, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Водночас, відповідно до частини 1\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України договір\~є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ВП ВС (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved