Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 10.09.2021 року відповідач звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. Підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту N?500848510, відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. 10.09.2021 року банк прийняв пропозицію відповідача, у Додатку N? 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Таким чином, 10.09.2021 року між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту N? 500848510 від 10.09.2021 року, додатком N? 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 184 224,57 грн; процентна ставка - 23 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців; дата повернення кредиту - 13.09.2026 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 03 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 5193, 38 грн., загальна кількість платежів 60. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого загальна заборгованість за угодою N?500848510 від 10.09.2021 року становить 268 557,00 грн. з яких: за кредитом: 165 787,34 грн., по відсотках: 102 769,66 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку залишено відповідачем без реагування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості, а також витрати понесені на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.04.2025 року вищевказану справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 14.10.2025 року надав суду відзив на позов, згідно якого вказав, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування на АТ "Сенс Банк", а запис про це внесено до реєстру 30.11.2022 року. У зв`язку з цим, позивачем за договором, укладеним 10.09.2021 року, був АТ "Альфа-Банк", а не АТ "Сенс Банк". Позивач не надав до позову доказів підтвердження безперервності правосуб?єктності, тобто не викладено і не доведено, що новий банк (АТ «Сенс Банк») прийняв на себе всі права та обов?язки за кредитними та обслуговуючими договорами. Також, відповідач вказав, що за твердженням позивача, договір укладено шляхом акцепту оферти, однак у матеріалах справи відсутні: повний текст публічної оферти з умовами, які діяли станом на 10.09.2021 року; докази, що підтверджують належне ознайомлення відповідача з усіма умовами договору до моменту акцепту; докази, що відповідач отримав повну, об?єктивну і своєчасну інформацію, передбачену Законом України «Про споживче кредитування». Наголосив, що факт підписання анкети-заяви чи паспорту кредиту сам по собі не є належним підтвердженням укладення договору, якщо не надано всієї документації, яка свідчить про обізнаність особи з умовами. Також, позивач просить стягнути 268 557,00 грн, з яких: 165 787,34 грн заборгованість за кредитом; 102 769,66 грн заборгованість за відсотками. Водночас, ним не надано розрахунку заборгованості, який би дозволяв перевірити правомірність та підстави нарахування відсотків і пені. Також позивачем не враховано можливу фінансову спроможність відповідача, яка істотно погіршилась в умовах воєнного стану та економічної нестабільності, нараховані відсотки за період, коли фактично кредит не обслуговувався, а також відсутній графік фактичних платежів. 3 огляду на вищевказане, відповідач вважає суму позову завищеною, а доказів обґрунтованості нарахувань недостатньо. Відповідач вказав, що позивач не доводить, коли саме виникло право на звернення до суду, чи це сталося після припинення платежів, чи після нарахування останнього платежу. Якщо минуло понад 3 роки з моменту порушення строків повернення чергового платежу, то можуть бути підстави для застосування позовної давності (ст. 257 ЦКУ). Позивач просив суд дослідити питання дати виникнення прострочення та застосувати строк позовної давності до відповідної частини вимог. Щодо витрат позивача на правову допомогу в розмірі 21 681,72 грн, то доказів фактичної оплати послуг (акти виконаних робіт, платіжні доручення тощо) не надано; стягнення комісійної винагороди у відсотках (7,85%) від суми боргу є непропорційним та неспівмірним до обсягу роботи, що суперечить засадам розумності (ст. 3 ЦПКУ); не надано детального розбиття робочого часу адвокатів, ставок, обґрунтування кожної позиції. Також [PERSON] , один із засновників Альфа Банку, перебуває під українськими санкціями та внесений до санкційних списків, йому інкримінують спонсорування агресії Росії проти України. Раніше він отримав підозру у причетності до фінансування війни проти України. Його діяльність розглядається як сприяння державі - агресору, що призвело до запровадження проти нього санкцій, зокрема заборони на володіння акціями українських компаній. Відповідач, як громадянин України, не бажає брати участь у фінансуванні Альфа Банку засновником котрого є [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2021 року відповідачем було підписано оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту N?500848510. Відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є жоговір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. 10.09.2021 року банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту N?500848510 від 10.09.2021 року, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Таким чином, 10.09.2021 року між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту N? 500848510 від 10.09.2021 року, додатком N? 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 184 224,57 грн; процентна ставка - 23 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців; дата повернення кредиту - 13.09.2026 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 03 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 5193, 38 грн., загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок N? [NUMBER] , відкритий у банку. Власним підписом позичальник підтвердив, що він підтримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз?яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов?язань за договором. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Банк виконав взяті на себе зобов?язання, надавши [PERSON] кредит відповідно до узгоджених умов, що підтверджується меморіальним ордером N 544280918 від 13.09.2021 року та виписками по рахунках [NUMBER] та [NUMBER] . 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суд не приймає позицію відповідача, що позивач не надав доказів підтвердження безперервності правосуб?єктності, так як кредитний договір був укладений 10.09.2021 року з АТ "Альфа-Банк", а не АТ "Сенс Банк", оскільки назва банку фактично змінюється з моменту реакції таких змін, а не прийняття рішення про зміну найменування. Так, 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування на АТ "Сенс Банк", а запис про це внесено до реєстру 30.11.2022 року. Також, згідно п. 1.2 Статуту АТ «Сенс Банк», банк є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ "Альфа-Банк". Згідно розрахунку заборгованості за кредитом N?500848510 від 10.09.2021 року, загальна сума заборгованості становить 268 557,00 грн. з яких: за кредитом: 165 787,34 грн., по відсотках: 102 769,66 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку залишено відповідачем без реагування. Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із п.1.ст.1048 ЦК України розмірі порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст.1054,1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦКУкраїни, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст.639 ч.2 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Вирішуючи клопотання відповідача про дослідження судом питання дати виникнення прострочення та застосування строку позовної давності до відповідної частини вимог, суд керується наступним. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з умов кредитного договору, дата повернення кредиту визначена як 13.09.2026 року. 13.09.2022 року відповідачем було здійснено останній платіж за кредитним договором. Позов поданий до суду 11.03.2025 року. За таких обставин підстави для застосування строків позовної давності відсутні. Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідача утворилась заборгованість, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Сенс Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг N? 1006 від 28.01.2025 року, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов?язані із розглядом справи за цією позовною заявою, становлять 21681, 72 грн. із розрахунку: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн; за отримання рішення суду - 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 %. Одночасно суд зважує на ту обставину, що відповідачем оспорюється вказаний розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, який не є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом часом та обсягом послуг та відповідає критерію реальності і розумності таких витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Суд вважає, що визначений розмір винагороди адвокату в сумі 21681,72 грн. не відповідає наведеним вище критеріям, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім договору, актів виконаних робіт чи квитанцій про сплату витрат до позову не додано, тобто розмір гонорару адвоката не супроводжується необхідними документами на їх підтвердження. При цьому, сам адвокат подавав суду клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, що не практикується у складних правах. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 21681,72 грн. не є співмірним зі складністю даної справи, наданим обсягом послуг та не відповідає критерію реальності і розумності таких витрат, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача цих витрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 6000 грн. Також на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 3222,69 грн.

Outcome: approved