Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про оголошення фізичної особи померлою в порядку ст. 305 ЦПК України. Подану заяву, з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини, обґрунтовано тим, що заявниця та [PERSON] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. 15.12.1995 було зареєстровано шлюб. У період шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO] . 26.04.2022 [PERSON] був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації [INFO] та проходив військову службу на посаді стрільця - санітар стрілецького відділення [INFO], військової частини № [NUMBER] . [INFO] біля 10 год. 10 хв. в районі населеного пункту Терни, Донецької області, під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, захисту незалежності та територіальної цілісності України, під час воєнного стану солдат [PERSON] зник безвісти. Подальша доля військовослужбовця та чоловіка заявниці невідома. Донька [PERSON] звернулася до Броварського РУП ГУ Національної поліції в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За результатами розгляду якої відкрито кримінальне провадження № 12023111130004263. Звернення заявниця до суду із заявою про оголошення особи померлим зумовлено необхідністю отримати свідоцтво про смерть, оформити спадщину та скористатися правом на отримання матеріальної компенсації від держави за загибель чоловіка. На підставі викладеного, заявниця просила: ?оголосити померлим, таким, що загинув під час захисту Батьківщини громадянина України [PERSON] [INFO] , уродженця міста Чернівці, РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Радянським РУГУ МВС України в м. Києві 04.07.1966, зареєстрованого за адресою - [ADDRESS] ; ?датою смерті (загибелі) громадянина України [PERSON] [INFO] , уродженця міста Чернівці, РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Радянським РУГУ МВС України в м. Києві 04.07.1966, зареєстрованого за адресою - [ADDRESS] вважати - [INFO]; ?смерть (загибель) громадянина України [PERSON] [INFO] , уродженця міста Чернівці, РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Радянським РУГУ МВС України в м. Києві 04.07.1966, зареєстрованого за адресою - [ADDRESS] настала під час виконання ним обов`язків військової служби, а саме: виконання бойового завдання в умовах воєнного стану в селі Терни (Краматорський район), Донецької області пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримуванні збройної агресії рф проти України. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2024 цивільну справу за заявою [PERSON] направлено до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2024 цивільну справу передано до Звенигородського районного суду Черкаської області. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 вказану цивільну справа повернуто до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.12.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Тальнівського районного суду Черкаської області. Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 21.01.2025 відкрито провадження за правилами окремого провадження. Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.07.2025 цивільну справу передано до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.08.2025 справу прийнято до свого провадження, залучено в якості заінтересованих осіб - Міністерство оборони України та Військову частину № [NUMBER] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2025 витребувано з Броварського ВДРАЦС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) інформацію чи проводилась реєстрація смерті [PERSON] [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника МОУ про закриття провадження з підстав його необґрунтованості. Заявниця та представник заявниці в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Письмові матеріали справи містять клопотання представника заявниці про розгляд справи у відсутність сторони заявника, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Представники заінтересованих осіб - Міністерства оборони України, Броварський ВДРАЦС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та Військової частини № [NUMBER] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, 15.12.1995 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. Згідно копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] 29.11.2023 заявниця отримала сповіщення сім`ї № 45, відповідно до якого повідомлено, що чоловік - [PERSON] зник безвісті поблизу населеного пункту Терни Донецької області. Відповідно до копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 02.12.2023 зареєстроване кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, [INFO] [PERSON] виконуючи бойове завдання поблизу населеного пункту Терни, Донецької області, військовослужбовець ЗСУ [PERSON] зник безвісті. 10.01.2024 командир Військової частини № [NUMBER] [PERSON] затвердив акт службового розслідування, за результатами якого солдат [PERSON] , стрільця - санітара стрілецького відділення [INFO] військової частини [NUMBER] вважається таким, що зник безвісті. 31.10.2024 Броварський ВДРАЦС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 1265, відповідно до якого [PERSON] [INFO] помер [INFO] у с. Терни, Краматорський район, Донецька область, причина смерті ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Документ, який підтверджує факт смерті - лікарське свідоцтво про смерть (остаточне) № 39 від 31.10.2024, видане Державною спеціалізованою установою «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» Вишгородське районне відділення. Заявниця, звертаючись до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, з метою отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання компенсації від держави. Згідно статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом ч. 2ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Отже, актовий запис про смерть № 1265 від 31.10.24, який витребуваний на підставі ухвали суду є документом, що підтверджує факт смерті [PERSON] та містить інформацію щодо місця та причини смерті останнього. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заява заявниці задоволенню не підлягає, оскільки дата, місце та причини смерті [PERSON] встановлена у позасудовому порядку та не потребує встановленню додатково. Частиною ч. ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст.141 ЦПК України та відмову в задоволенні заяви в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені заявницею судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed