Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що 10.11.2021\~року між ТОВ «Мілоан»\~та відповідачем було укладено в електронній\~формі договір №102556394, за умовами\~якого товариство зобов`язалося на\~умовах,\~визначених цим\~договором,\~на строк,\~визначений п.\~1.3.\~договору,\~надати позичальнику грошові кошти у сумі\~10000,00 грн., а останній\~зобов`язався повернути\~кредит,\~сплатити комісію за надання\~кредиту та проценти за\~користування кредитом\~у встановлений\~п.\~1.4\~договору термін\~та виконати\~інші зобов`язання\~у повному\~обсязі на\~умовах та\~строки,\~що визначені\~договором. Згідно з\~договором проценти\~за користування\~кредитом: 1500,00\~грн.,\~які нараховуються\~за ставкою\~1.25\~відсотків від\~фактичного залишку\~кредиту за\~кожен день строку користування\~кредитом. Стандартна (базова)\~процентна ставка\~за користування\~кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позикодавець належним\~чином виконав\~свої зобов`язання\~за договором,\~надавши позичальнику\~кредитні кошти,\~в порядку\~передбаченому умовами\~договору. 10.02.2022\~року було\~укладено договір\~№ 10-02/2022-50\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Мілоан» відступило\~на користь ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~вимоги за\~кредитними договорами\~до позичальників,\~в тому\~числі за\~договором № 102556394. 10.01.2023\~року було\~укладено договір\~№ 10-01/2023\~відповідно до\~якого ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~на користь\~ТОВ «Коллект\~Центр» права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~договором № 102556394.\~Таким чином,\~позивача наділено правом вимоги\~до відповідача\~за договором\~№ 102556934. Станом на сьогоднішній день\~заборгованість за\~договором відповідачем\~не погашається,\~проценти за\~користування кредитними\~коштами не\~сплачуються,\~у зв`язку\~з чим\~у відповідача\~обліковується прострочена\~заборгованість в\~розмірі 49500,00\~грн. Тому,\~з метою\~захисту своїх\~порушених прав\~позивач звернувся\~до суду\~з цим\~позовом та\~просить стягнути\~заборгованісь за\~договором у\~розмірі 49500,00\~грн., понесені витрати\~на сплату\~судового збору\~у розмірі\~2422,40\~грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000.00 грн. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 26.09.2025 року прийнято справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені\~судом строки,\~відзиву на\~позовну заяву\~відповідачем подано\~не було,\~судову кореспонденцію\~надіслано судом\~на зареєстроване\~місце \~проживання відповідача:\~ [ADDRESS] . Конверт із судовою кореспонденцією повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054 - 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено,\~що 10.11.2021\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та відповідачем [PERSON] \~було укладено\~договір про\~споживчий кредит\~№102556394\~у формі\~електронного документу\~з використанням\~електронного підпису,\~за умовами\~якого відповідачу\~було надано\~грошові кошти\~у розмірі 10000,00\~грн.\~строком на\~12 днів (до\~22.11.2021\~року) зі сплатою: процентів за\~користування кредитом\~ 1500,00\~грн.,\~які нараховуються\~за ставкою\~1,25\~відсотків від\~фактичного залишку\~кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартної (базової) процентної ставки за користування кредитом - 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 15-16, 17, 18-23). Згідно з п. 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.2.\~договору визначено,\~що нарахування кредитодавцем\~процентів за\~користування кредитом\~здійснюється з\~дати наступної\~за днем\~надання кредиту\~по дату завершення строку\~кредитування (з\~урахуванням можливих пролонгацій)\~на залишок\~фактичної заборгованості\~за кредитом\~за кожен\~день користування,\~з урахуванням\~особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Відповідно до\~п.\~2.4.1.\~договору,\~позичальник зобов`язується повернути\~кредит, сплатити комісію\~за надання\~кредиту та\~проценти за користування кредитом\~не пізніше терміну передбаченого п.\~1.4.\~договору,\~а у\~випадку пролонгації\~ не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Пунктом 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування, який загалом не може перевищувати 60 днів. За змістом\~п.\~6.3.\~договору,\~приймаючи пропозицію\~товариства про\~укладання цього\~кредитного договору\~позичальник також погоджується з\~усіма додатками\~та невід`ємними частинами (у\~т.ч.\~Правилами,\~Паспортом споживчого\~кредиту та Графіком\~платежів) договору в\~цілому та\~підтверджує,\~що він ознайомлений,\~погоджується з\~усіма визначеннями,\~умовами та\~змістом,\~повністю розуміє,\~і зобов`язується\~неухильно дотримуватись умов\~кредитного договору та Правил\~надання фінансових\~кредитів (послуг)\~товариством,\~що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Отже, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1. договору). TOB\~«Мілоан» свої\~зобов`язання\~за договором\~№102556394 від 10.11.2021\~року виконав\~належним чином,\~перерахувавши відповідачу\~грошові кошти\~у загальному\~розмірі 10000,00\~грн.\~на платіжну\~картку № [NUMBER] ,\~що підтверджується довідкою ТОВ\~«ФК «Елаєнс»\~від 11.07.2024\~року (а.с. 24). В зв`язку\~з невиконанням\~умов договору\~станом на 21.01.2022 року у\~позичальника виникла\~заборгованість перед\~TOB\~«Мілоан» в\~розмірі 42500,00 грн.,\~яка складається\~з: 10000,00 грн.\~ заборгованості\~за тілом\~кредиту, 31500,00 грн.\~ заборгованості\~по процентам,\~1000,00\~грн.\~ заборгованості\~по комісії (а.с. 25). Вподальшому, 10.02.2022\~року між TOB\~«Мілоан» та\~ТОВ «Вердикт Капітал»\~укладено договір\~факторингу №10-02/2022-50,\~відповідно до\~умов якого первісний кредитор\~зобов`язався відступити\~за плату\~право грошової\~вимоги у сумі 50173520,95\~грн.,\~а фактор\~зобов`язався,\~здійснивши фінансування\~в порядку\~передбаченому цим договором,\~прийняти право\~грошової вимоги до боржників,\~що належить клієнту,\~і стає\~новим кредитором\~за договорами\~про надання фінансових\~послуг,\~укладеними між клієнтом\~і боржниками (а.с. 26-31). За змістом п.п. 2.3, 2.4 договору, з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договором фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимоги у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконаням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Право вимоги\~переходить до\~фактора після\~здійснення повної\~оплати фінансування\~з моменту\~підписання сторонами\~Акту приймання-передавання\~Реєстру боржників\~(Додлаток\~№4),\~який є\~підтвердженням передачі\~фактору права\~грошової вимоги\~до боржників,\~після чого\~фактор стає\~новим кредитором\~по відношенню\~до боржників\~стосовно переданого\~права вимоги (п. 6.1.4. договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 11.02.2022 року ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було здійснено\~оплату за\~договором факторингу (а.с.\~36)\~та 10.02.2022 року між ними підписано акт приймання-передавання реєстру боржників (а.с. 37). Згідно з реєстром боржників\~до договору\~факторингу до\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» перейшло\~право вимоги\~заборгованості до\~відповідача за\~договором №102556394 в розмірі 42500,00 грн.,\~ якої: 10000,00\~грн.\~ заборгованості\~за тілом\~кредиту, 31500,00 грн. заборгованості по процентам, 1000,00 грн. заборгованості по комісії (а.с. 38-40). ТОВ «Вердикт\~Капітал» здійснено\~донарахування розміру\~боргу,\~який станом\~на 10.01.2023 року становить 49500,00\~грн.,\~з яких: заборгованість по\~основній сумі\~кредиту -\~10000,00\~грн., заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~ 31500,00\~грн., заборгованість за\~комісією \~1000,00\~грн., нараховані відсотки згідно кредитного\~договору \~7000,00\~грн.\~(а.с.\~41). Разом з тим, суд звертає увагу, що за договором факторингу №10-02/2022-50 відступлено факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині нарахування відсотків до моменту переходу прав вимоги за договором. Також в договорі вказано, що строк платежу за рахунками за договорами про надання фінансових послуг настав (п.п. 2.3., 3.1. договору). Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» не наділений правом на продовження нарахування та стягнення процентів. Згодом, 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт\~Капітал» та ТОВ «Коллект\~Центр» укладено\~договір №10-01/2023 про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги,\~відповідно до\~умов якого первісний кредитор\~відступає шляхом\~продажу новому кредитору\~належні первісному\~кредитору,\~а новий\~кредитор набуває у обсязі\~та на\~умовах,\~визначених цим\~договором,\~права вимоги\~первісного кредитора\~до боржників,\~зазначених у\~Додатках №1\~та №3\~до цього\~договору. Новий кредитор\~сплачує первісному\~кредитору за\~права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 42-48). Згідно з п. 5.2. договору, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 10.03.2023 року між сторонами було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 55, 56). Згідно з\~реєстром боржників\~до договору\~факторингу до\~ТОВ «Коллект\~Центр» перейшло\~право вимоги\~заборгованості до\~відповідача за\~договором №102556394\~в розмірі 49500,00\~грн.,\~з яких: заборгованість за\~основним зобов`язанням\~ 10000,00\~грн.,\~заборгованість за\~відсотками \~38500,00\~грн.,\~заборгованість за\~нарахованими комісіями\~ 1000,00\~грн. (а.с.\~57-61). При цьому, суд звертає увагу, що ТОВ «Вердикт Капітал» не набув права вимоги на 38500,00 грн., тому і не міг її відступити позивачу. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Що стосується стягнення комісії варто зазначити, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. З огляду на встановлені обставини в справі, суд дійшов висновку, що за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 41500,00 грн. (10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 31500,00 грн. заборгованість по процентам), яка була відступлена первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан», та саме вона підлягає до стягнення, в результаті чого позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір в\~розмірі 2030,60 грн.,\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог (83,84%). Вирішуючи питання\~щодо обґрунтованості\~стягнення витрат\~на правову\~допомогу в\~розмірі 16000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~правову допомогу\~позивачем надано:\~договір про\~надання правової\~допомоги №01-07/2024\~від 01.07.2024\~року (а.с. 63-65), заявку на\~надання юридичної\~допомоги №208\~від 01.08.2025\~року по\~супроводу примусового\~стягнення заборгованості\~з [PERSON] \~на суму 16000,00\~грн.\~(а.с.\~68); витяг з\~акту №13\~про надання\~юридичної допомоги\~від 31.08.2025\~року (а.с. 68 на звороті). Згідно з\~п.\~4.1. договору про\~надання правової\~допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. Сума,\~визначена в\~акті про\~надання юридичної\~допомоги,\~є гонораром\~адвокатського об`єднання\~за надання\~юридичної допомоги\~та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Відповідно до\~Витягу з\~акту №13\~про надання\~юридичної допомоги\~від 31.08.2025\~року,\~адвокатським об`єднанням\~було надано\~таку юридичну\~допомогу: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 4000,00 грн. (витрачено 2 години); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12000,00 грн. (витрачено 4 годин). Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача такої правничої послуги як надання усної консультації, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Отже сума в розмірі 4000,00 грн. не підлягає врахуванню судом. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України,\~враховуючи категорію\~справи,\~обсяг виконаних\~робіт та\~наданих адвокатом\~послуг,\~значення справи\~для сторони\~позивача,\~її публічним\~інтересом,\~співмірність даних\~витрат -\~суд вважає\~заявлені до\~стягнення витрати\~на правничу\~допомогу завищеними.\~Тому,\~суд дійшов\~переконання,\~що підлягають\~до стягнення\~витрати на\~правничу допомогу\~у розмірі 6000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial