Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.06.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом обгрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками дитини є він, позивач, та відповідач [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перебували. [PERSON] проживає разом із батьком - [PERSON] , але на даний час, у зв?язку із добровільною мобілізацією позивача, дитина проживає із дідусем та бабусею. Мати проживає за іншою адресою та ніякої участі у вихованні сина не приймає, крім того, мати зловживає наркотичними засобами, неодноразово лікувалася від наркотичної залежності, судима за ч. 1 ст. 309 КК України, перебувала у фіктивному шлюбі із [PERSON] . Мати дитини [PERSON] віддала дитину на виховання батькові, оскільки перебувала в складних життєвих обставинах. [PERSON] кошти на утримання дитини не надає, за стягненнм аліментів до неї позивач не звертався, станом здоров`я сина [PERSON] вона не цікавиться. Всі питання щодо виховання сина та утримання вирішуються батьком самостійно без участі та підтримки матері. У зв`язку з зазначеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені. Позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовної заяви, також просила проводити розгляд справи у її відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність їх представника, також до суду надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 07.05.2019 року, а/з №1224. Батьками дитини є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до даних висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №102-5744, виданого Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки і піклування від 13.11.2025 року мати дитини [PERSON] віддала дитину на виховання батькові, оскільки перебувала в складних життєвих обставинах. [PERSON] кошти на утримання дитини не надає, за стягненнм аліментів до неї позивач не звертався, станом здоров`я сина [PERSON] вона не цікавиться. Позивач з 13.05.2025 року перебуває на військовій службі під час мобілізації в військовій частині [NUMBER] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сімї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.07.2025 року №8-Т/в дитина [PERSON] тимчасово влаштована в родину діда по лінії батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Мати проживає за іншою адресою, участі у вихованні сина не приймає. Мати дитини зловживає наркотичними засобами, лікувалася від наркотичної залежності, має судимість за ч. 1 ст. 309 КК України (справа №753/6206/15-к; справа №755/12781/23). Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Нормою статті 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 17 зазначеної Постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно частини 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України). При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України). Згідно викладеного у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №102-5744 від 13.11.2025 року «…діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] ..». Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України у від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] батьківського піклування та обов`язків щодо дитини не виконує. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав неповнолітнього [PERSON] з боку його матері. Невиконання батьками своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини негативно впливає на її здоров`я та розвиток, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Оскільки під час розгляду справи відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved