Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Бахмутська міська військова адміністрація Донецької області, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що з 09.03.2022 року на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей Бахмутської міської ради перебувають [PERSON] , [INFO] , якій рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.03.2022 №77 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та [PERSON] , [INFO] , якій рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.03.2022 №76 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Бахмутської міської ради від 31.01.2022 №25 «Про негайне відібрання дітей від батьків», згідно якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у педіатричному відділені КНП «БЛІЛ м. Бахмут» без супроводу батьків. В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 18.03.2022 №84 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя. На підставі рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 01.07.2022 №126 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю. У 2022 році у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Донецької області, діти з прийомною сім`єю виїхали до Республіки Польща. Батьки дітей за період з лютого 2022 до теперішнього часу долею дітей не цікавились. На підставі заочного рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21.07.2023 року (справа №219/1117/22) , яке набрало законної сили 22.08.2023 року, [PERSON] та [PERSON] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. [PERSON] з лютого 2022 року, а [PERSON] взагалі з моменту народження [PERSON] , не відвідували дітей, не проявляли інтерес до їх життя, виховання, розвитку та стану здоров`я, не намагалися налагодити контакт з дітьми, матеріально не забезпечували, до жодної служби не зверталися за поверненням дітей. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей 26.11.2024 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Бахмутської міської ради. Ухвалою суду\~від 21.03.2025\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду,\~відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторного 16.02.2022 року Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторного 16.02.2022 року Бахмутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.10, 11). Батько [PERSON] , [INFO] , записаний відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 16.01.2020 року №00025234423, наданий Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.12). Згідно рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.03.2022 №77 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 09.03.2022 №76 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.14, 15). Рішенням Бахмутської міської ради від 31.01.2022 №25 «Про негайне відібрання дітей від батьків», згідно якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , негайно були відібрані від матері [PERSON] , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дітей (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 18.03.2022 №84 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 01.07.2022 №126 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю (а.с.23-24). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21.07.2023 року (справа №219/1117/22) , яке набрало законної сили 22.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.25-27). Згідно висновку Бахмутської міської військової адміністрації Донецької області від 28.11.2024, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.33-38). Статтею 51\~Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст.27 даної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.9 Конвенції про права дитини, яка зобов`язує держави - учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150, п.1, 2 ч.ч.1,2,3 ст.164, 166 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. У своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав). У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п.54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №361/2014/22 (провадження № 61-9249св24)). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з лютого 2022 не виявляли щодо доньок батьківського піклування, не виконують свої батьківські обов`язки щодо дітей, не цікавляться їх життям та розвитком. Не приймають участі у їх утриманні та вихованні, повністю ігнорують питання подальшої долі своїх дітей, не докладають зусиль для їх повернення. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171\~СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Оскільки, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на території Республіки Польща, то у суду немає можливості виконати вимоги ч.2 ст.171 СК України. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей та вважає, що в інтересах дітей слід позбавити відповідачів батьківських прав. Крім того, відповідно до ч.2 ст.166\~СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166\~СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191\~СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Таким чином при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідачів, суд приймає рішення також про стягнення аліментів на дітей. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2024 року та до досягнення відповідною дитиною повноліття. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до Закону або міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служба у справах дітей, тому з відповідачів відповідно до положень статті 141 ЦПК України в на користь держави підлягає стягненню судовий збір з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: approved