Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог \~ \~ \~ \~11.08.2025 представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Білоус Д.В. через систему «Електронний суд» звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] , в обґрунтування якої зазначила, що 22.02.2024 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (credos.com.ua) уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1353-2165, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений. \~ \~ \~ \~Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5600 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період 21 день, процентна ставка 2,5% в день. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, процентів, а тому станом на 14.07.2025 за ним утворилась заборгованість в розмірі 47600 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5600 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 42000 грн. Разом з тим кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 19600 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 28000 гривень. Тому представник позивача просив стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 5600 гривень, прострочену заборгованість за нарахованими процентами 22400 гривень, що разом становить 28000 грн та судові витрати. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 22.08.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 годину 30 хвилин 10.10.2025, яке за клопотанням відповідача було відкладено на 09 годину 27.11.2025. Представник позивача разом із позовом звернувся із клопотанням, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. 16.10.2025 від представника відповідача адвоката Павлової Д.Д. надійшов відзив на позов. Позиція відповідача Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні вказала, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору №1353-2165 від 22.02.2024 з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на суму 5600,00 грн, а також виконання кредитодавцем зобов`язання про перерахунок коштів на рахунок відповідача. Проте не погоджується з розрахунком заборгованості та правомірністю нарахування, стягнення заборгованості за нарахованими процентами. В наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 8540,00 грн, яка включає 5600,00 грн суми кредиту та 2940,00 грн процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав 21 календарних день, а строк повернення кредитних коштів до 13.03.2024 (п. 2.3, 4.8 Договору). Саме такий розмір заборгованості визнала представник відповідача у судовому засіданні. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Так, у тексті кредитного договору також зазначено про те, що строк кредитування складає 300 днів до 17.12.2024 (п.4.12). Строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Тобто в наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 8540,00 грн та в 21 календарних днів (до 13.03.2024 включно) відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно умов п.4.13 Договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 173344,29 %. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Представник відповідача звернув увагу суду, що по ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є позиція Верховного Суду з приводу несправедливого нарахування відсотків, яка викладена в постанові від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 у спорі з цих же правовідносин. Просила задовольнити позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором частково, а саме: стягнути заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1353-2165 від 22.02.2024 року у розмірі 8540,00 грн (вісім тисяч п`ятсот сорок грн 00 коп). Встановлені судом обставини. \~ \~ \~ \~22.02.2024\~між ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» та\~ [PERSON] \~в електронній\~формі було\~укладено договір\~про відкриття\~кредитної лінії\~№ 1353-2165\~на суму\~кредиту 5600\~грн (п.\~4.1). Згідно з п.п. 4.7, 4.10 договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Базовий період, тобто проміжок часу впродовж строку дії договору, в останній день якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, складає 21 календарний день (п. 1.1 та 4.8 договору). \~ \~ \~ \~У п. 2.3. договору визначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування. Відповідно до п. 4.9 договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначних графіком платежів (який є Додатком 3 до договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, позичальник зобов`язаний, починаючи із наступного календарного дня, сплачувати проценти за користування\~кредитом кожного\~календарного дня\~строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі. Згідно з п. 4.12 договору, строк кредитування, тобто, строк, на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту - 17.12.2024. Строк дії договору є рівним строку кредитування. \~ \~ \~ \~Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https:// credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором С9153 (а.с.12-27). Затверджено графік платежів, а також підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.28-30). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5600 грн підтверджено: довідкою про перерахування суми кредиту через платіжну систему LiqPay (а.с.34), копією листа АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 31-33). Станом на 14.07.2025 загальна заборгованість відповідача становить 47600 грн та складається із простроченої заборгованості за кредитом 5600 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 42000 грн (а.с.35-37). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших. Договір про відкриття кредитної лінії № 1353-2165 від 22.02.2024 підписаний відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора С9153 відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 17). За змістом ч. 13 ст. 11 вказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, за умовами укладеного сторонами договору кредитної лінії ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало [PERSON] кредит на суму 5600 грн, а останній зобов`язувався повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів 17 грудня 2024 року. \~ \~ \~ \~Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5600 грн підтверджено: довідкою про перерахування суми кредиту через платіжну систему LiqPay, копією листа АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19). Як встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами договору, строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику сторонами узгоджено як 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 17.12.2024. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Натомість, базовий період, тобто проміжок часу впродовж строку дії договору, в останній день якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, складає 21 календарний день (п. 1.1 та 4.8 договору). \~ \~ \~ \~Як слідує з умов договору (пункти 2.3, 4.9) базовий період - це проміжок часу впродовж строку кредитування, в який позивальник має право не сплачувати проценти за користування кредитом щоденно, а лише в останній день такого періоду, і лише у разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, позичальник зобов`язаний, починаючи із наступного календарного дня, сплачувати проценти за користування\~кредитом кожного\~календарного дня\~строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі. Відтак базовий період (п.п. 2.3, 4.8) та строк кредитування (п. 4.12) є різними за своєю правовою природою. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Житомирським апеляційним судом у постанові від 07.03.2024 у справі № 367/4914/23. Виходячи з викладеного, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідно до ст. 1048 ЦК України правомірно нараховувало відповідачу проценти в обумовленому договором розмірі протягом строку кредитування, тобто протягом 300 календарних днів з моменту перерахування кредитних коштів позичальнику - до 17.12.2024, що підтверджено розрахунком заборгованості, доданим до позову. Жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості, відповідачем та його представником суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням сторони відповідача не призначалась. На посилання представника відповідача на несправедливі умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що передбачено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та позицію Верховного Суду з приводу несправедливого нарахування відсотків, яка викладена в постанові від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23, суд зауважує наступне. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Суд наголошує, що позивачем в даному позові заявлено до стягнення проценти, нараховані в межах строку кредитування, тобто за правомірне користування відповідачем кредитними коштами, що регулюється ст. 1048 ЦК України, як плати за користування кредитними коштами. Натомість у п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та у постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 мова йде саме про недопущення непропорційно великої суми компенсації у разі порушення боржником зобов`язань за договором, тобто процентів як міри відповідальності, правове регулювання яких здійснюється ст. 625 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є кредитором за договором кредитної лінії\~№1353-2165 від 22.02.2024, а відповідач позичальником. Оскільки відповідач не дотримався умов, передбачених вказаним договором та допустив заборгованість, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved