Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №\~75143381 від 23.08.2021 та додатковою угодою №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики в загальній сумі 14\~789 грн 11 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2\~442 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3\~500 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладений договір позики №\~75143381, на підставі якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 3 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. В подальшому, 03.09.2021 2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду №\~75143381, на підставі якою відповідач отримала грошові кошти 2\~000, а загальна сума позики становила 5\~000 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість. 17.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений договір факторингу №\~2112, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». В подальшому, 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладений договір факторингу №\~310323-ФМ, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ\~«Фінпром Маркет». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 14\~789 грн 11 коп., з яких 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 9\~789 грн 11 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 14\~789 грн 11 коп., а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «Таскомбанк». Представник позивача Ґедзь О.В. в судове засідання не з`явилась, у прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подавала, жодних заяв чи клопотань до суду не направляла, причини неявки суду не відомі. Судова повістка про виклик у судове засідання повернулась до суду без вручення відповідачу із зазначенням підстав її повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 14.07.2025, 14.08.2025, 24.09.2025 та 28.10.2025). Враховуючи зазначене, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та [PERSON] (клієнтом) 23.08.2021 укладений в електронній формі договір позики №\~75143381, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором VwG08DQRIG. Згідно умов вищевказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 3\~000 грн на строк 14 днів до 06.09.2021 шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника №\~ [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики у розмірі 1,99\~% в день (базова процентна ставка) та 2,70 % в день (процентна ставка за понадстрокове користування позикою). В подальшому, 03.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та [PERSON] (клієнтом) укладено додаткову угоду №\~751143381 до договору позики, на підставі якої позикодавець збільшив суму позики, наданої позичальнику на 2\~000 грн, а загальний розмір позики становить 5\~000 грн. Інші положення договору не змінені та не поповнені додатковою угодою залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. Така додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0hqMzBuFRL. Пунктами 6.2-6.3 правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», чинних на момент укладення договору позики та додаткової угоди до нього (далі-правила) визначено, що за проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою. Нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника за кожен день користування позикою, включаючи день видачі позики та її повернення. У разі неповернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за поговором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (п. 6.5 правил). Відповідачу 23.08.2021 було надано грошові кошти в сумі 3 000 грн шляхом їх перерахування на її платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією ec803b0e-4509-470a-b924-730272057d6a від 23.08.2021, 30.09.2021 грошові кошти в сумі 2\~000 грн на її платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією c00de233-3c59-4bd2-88c5-2f92be592a20 від 03.09.2021, а також виписками по рахунку відповідача за періоди з 23.08.2021 до 23.08.2021 та з 03.09.2021 до 03.09.2021, наданих АТ «Таскомбанк» на виконання ухвали суду від 14.07.2025. Відповідно до п. 13.2.2 правил товариство має право відступити право вимоги за договором позики у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнтом) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактором) 21.12.2021 укладений договір факторингу №\~2112, на підставі якого до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором позики №\~75143381 від 23.08.2021 та додатковою угодою №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики, укладеними із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 14 789 грн 11 коп, з яких: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 9 789 грн 11 коп. заборгованість за відсотками. В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнтом) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактором) 31.03.2023 укладений договір факторингу №\~3100323-ФМ, на підставі якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором позики №\~75143381 від 23.08.2021 та додатковою угодою №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики, укладеними із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 14 789 грн 11 коп, з яких: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 9 789 грн 11 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором позики №\~75143381 від 23.08.2021 та додатковою угодою №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1\~ч.\~5\~ст.\~3\~Закону\~України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1054\~ЦК\~України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено позики №\~75143381 від 23.08.2021, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором VwG08DQRIG. На підставі такого договору відповідачем 23.08.2021 отримані грошові кошти в розмірі 3 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, однак в порушення умов договору не зробила цього. В такому договорі, зокрема у п. 20 містяться всі ідентифікуючі дані відповідача. 03.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики, яка підписана відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 0hqMzBuFRL. На підставі такої угоди відповідачем 03.09.2021 отримані грошові кошти в розмірі 2 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, однак в порушення умов договору не зробила цього. В такому договорі містяться всі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі позики №\~75143381 від 23.08.2021 та додатковій угоді №\~75143381 від 03.09.2021 до договору позики і вона користувалась такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення позики та сплати процентів за користування нею. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 9 789 грн 11 коп., то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 2 договору сторони погодили, що кредит надається строком на 14 днів, тобто до 06.09.2021. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 14 днів, тобто з 23.08.2021 до 06.09.2021, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 23.08.2021 до 06.09.2021, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проте вказаний кредитний договір не містить посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України як на підставу нарахування відповідачу відсотків за користування позикою після закінчення строку дії договору як міри відповідальності, такі вимоги та обгрунтування відсутні й у позовній заяві. Згідно з наданими позивачем розрахунками станом з дати видачі кредиту (з 23.08.2021) до закінчення строку, на який він виданий (до 06.09.2021) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 955 грн 20 коп., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). А тому, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 5 955 грн 20 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу 5\~000 грн, заборгованість за відсотками 955 грн 20 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422\~грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 975 грн 50 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2\~422 грн 40\~коп./сума плаченого судового збору/ х 40,27 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 975 грн 50 коп.). Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК\~України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3\~500\~грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги №\~01-11/24 від 01.11.2024, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет» та витяг з акту приймання-передачі №\~10-П від 20.03.2025 до договору про надання правничої допомоги на суму 3\~500 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №\~367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial