Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 01.10.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 2663. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.10.2019 він зареєстрував шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на сімейне життя, та вже тривалий час відсутності спільного проживання, їхні шлюбні відносини припинили своє існування. Вважає, що зберегти сім`ю неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому просить розірвати даний шлюб. Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, однак до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує. У судове засідання відповідач не з`явилася, однак до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі ст. 60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до ст. 1 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, ратифікованої Законом України №2605-III від 05.07.2001, громадяни Договірних Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої Договірної Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої Договірної Сторони. У справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство на день звернення до суду, компетентні органи тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є, будуть компетентними й будуть застосовувати своє законодавство. У справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство й проживають на території іншої Договірної Сторони, компетентні органи цієї Договірної Сторони також будуть компетентними вирішувати справу і застосовуватимуть своє законодавство. У випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання (ч. 1 ст. 23 Угоди). Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави (ч. 2 ст. 23 Угоди). Так, згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У ч. 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що громадянин Турецької Республіки [PERSON] ,\~ [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 01.10.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №2663, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.2019. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.08.2020, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2025/001578175 від 03.02.2025 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області вх.№ЕП-589/25 від 12.03.2025 відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що згідно з ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" суду не надано доказів спільного проживання подружжя на території України, з урахуванням того, що сторони не мають спільного місця проживання на території України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed