Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначено, що 23.08.2024 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно даного договору позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 38625 доларів США, що в еквіваленті по готівковому ринковому курсу на день укладання договору складало 1604868,75 грн. Вказані грошові кошти були передані позичальну в іноземній валюті, а саме в доларах США. Текст розписки про отримання від позивача вищевказаних коштів [PERSON] було викладено на другому аркуші тексту договору позики від 23.08.2024 року. В тексті даної розписки позичальник власноручно написав свої прізвище, ім`я, по-батькові, поставив дату отримання грошей та підписав текст розписки, підтвердивши факт їх отримання від [PERSON] . Однак, відповідач не повернув позичені грошові кошти у строк до 23 листопада 2024 року. Позивач неодноразово телефонував позичальнику з вимогою повернути позичені кошти, однак до повернення грошей це не призвело. 06.12.2024 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу щодо повернення грошових коштів. 09.12.2024 року позивач додатково направив на адресу відповідача рекомендований лист з тією самою вимогою про повернення грошових коштів. Через відсутність будь-якої реакції відповідача на вищевказану вимогу 23.12.2024 року позивач направив на його телефонний номер ( [NUMBER] ) повідомлення через месенджер «WhatsApp» з текстом вищевказаної вимоги про повернення позичених коштів. Станом на 13.01.2025 року усі передбачені договором позики та ЦПК України строки виконання відповідачем зобов`язання щодо поверненян коштів минули.Однак, [PERSON] так і не повернув позивачу позичені кошти. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 року цивільну справу №208/598/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1040727 від 16.01.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.02.2021 по 19.11.2021 року. Ухвалою суду від 20.01.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.05.2025 року адвокат Медвєдєва Т.В., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. В обґрунтування клопотання зазначила, що [PERSON] заперечує проти позову про стягнення з нього грошових коштів за договором позики у повному обсязі, оскільки вказаний договір він не підписував, та грошові кошти від позивача він не отримував. 19.05.2025 року адвокат Усик О.А., який діє в інтересах позивача [PERSON] , подав до суду пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи. Зазначив, в ході телефонної переписки між сторонами по справі в месенджері «WhatsApp» [PERSON] направив абоненту з номером [NUMBER] (номер належить [PERSON] ) текстове повідомлення. У телефонній переписці строк повернення коштів коштів, вказаний абонентом [NUMBER] є максимально наближеним до строку повернення грошових коштів, зазначеного в тексті Договору позики між [PERSON] та [PERSON] від 23 серпня 2024 року. 27.05.2025 року адвокат Медвєдєва Т.В., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву. Зазначила, що документ, поданий позивачем в якості доказу виникнення боргових зобов`язань, а саме Договір позики від 23 серпня 2024 року та розписка, текст якої надруковано на дургому аркуші тексту вказаного Договору позики, [PERSON] не підписувався та ніяких коштів, тим паче 38625 доларів США від [PERSON] не отримував. 24.09.2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить у зв`язку з вчиненням з боку відповідача та його представника ухилення від подання експертам неохідних матеріалів, документів і без цього провести експертизу неможливо - визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена - тобто те, що підпис на Договорі позики від 23 серпня 2024 року, який містить текст розписки про отримання грошових коштів належить відповідачу [PERSON] . Ухвалою суду від 24.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 23.10.2025 року адвокат Бур`янський А.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , подав до суду заяву про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 24.10.2025 року клопотання адвоката Бур`янський А.В. про забезпечення позову задоволено частково. 28.11.2025 року сторони по справі у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. 28.11.2025 року адвокат Бур`янський А.В. подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути за відсутності позивача та його представика, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 23.08.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Даний договір власноручно підписано [PERSON] . Згідно п. 1 Договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 38625 доларів США, що в еквіваленті по готівковому ринковому курсу на день укладання договору складає 1604868,75 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики у строк встановлений цим договором. Відповідно до п.3 Договору , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк до 23.11.2024 року, при цьому повернення повинно позики має бути здійснено одноразовим платежем. 05.12.2025 року [PERSON] на адресу [PERSON] направив вимогу про повернення грошових коштів. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).) Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).) Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі№ 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 12 ЦПК Українипередбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Крім того, відповідач запречує, що від підписував договір позики від 23.08.2024 року. Стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Проте, у подальшому відповідач не приймав участь у судових засіданнях, не подавав до суду заяви та клопотання, у тому числі для підтримання своєї позиції щодо необхідності проведення даної експертизи. 15.07.2025 року у підготовчому судовому засіданні суд визнав явку відповідача обов`язковою для відібрання зразів почерку з подальшою метою реалізації проведення судової почеркознавчої експертизи. Але, відповідач та його представник у судові засідання не з`являлись, належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими. Також, судом враховується, що відповідач в ході розгляду справи втратив інтерес до даної справи та перестав приймати участь у судових засіданнях, не підтримав клопотання про проведення судової експертизи. Також суд враховує таке. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 роз`яснив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка отримана у позику. За встановлених судом фактичних обставин справи, позика за договором від 23 серпня2024 року була отримана відповідачем саме в іноземній валюті - доларах США. Враховуючи викладене вище, позов в частині вимог про стягнення заборгованості за договорами позики є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 38625 доларів США. Щодо скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 24.10.2025 року заяву адвоката Бур`янського А.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу [PERSON] : гаражний блок № [NUMBER] , гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в ОК АГК «Безсажний» площею 97,3 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425396412104. Адреса: [ADDRESS] , гаражний блок № [NUMBER] , гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в ОК АГК «Безсажний» площею 217,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425336812104. Адреса: [ADDRESS] . Заборонено відповідачу [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ), ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВУ «АВТОГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ „БЕЗСАЖНИЙ"» (адреса: 51909, Україна, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, Білоруський Проїзд, будинок 1а код ЄДРПОУ 44272997) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, поділу та об`єднання, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на наступне нерухоме майно: гаражний блок № [NUMBER] , гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в ОК АГК «Безсажний» площею 97,3 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425396412104. Адреса: [ADDRESS] , гаражний блок № [NUMBER] , гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в ОК АГК «Безсажний» площею 217,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425336812104. Адреса: [ADDRESS] . Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 03.10.2024 у справі №389/3533/24 (провадження №2-з/389/25/24) заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 15140,00 гривень, що підтверджено квитанцією № 800750022 від 07 січня 2025 року. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 15140 грн 00 коп, сплачений при звернені до суду з даним позовом. На підставі викладеного, ст.ст.16, 530, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved