Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

06.06.2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 09.07.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00742. Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути до 24.12.2021 наданий йому кредит у розмірі 5 000,00 грн. та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5,098% за кожні 7 днів. ТОВ «Вендор-Фінанс» свої зобов`язання виконало та надало позичальнику кредитні кошти відповідно до видаткового касового ордеру від 09.07.2021. Проте, відповідач несвоєчасно та не в повній мірі сплачував проценти, а також не повернув кредитні кошти, внаслідок чого станом на 01.05.2025 утворилася заборгованість на загальну суму 54 693,34 грн. Надалі, 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Вендор-Фінанс». 12.12.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 12122023 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест». В подальшому, 13.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Гефест» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 13122023 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором укладеним із [PERSON] перейшло до [PERSON] . Таким чином, позивач на даний час є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за договором та всіх інших платежів по договору, а тому вважає себе належним позивачем у даній справі. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 на загальну суму 54693,34 грн. Ухвалою суду від 16.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 09.07.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 (далі Договір), відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 5,098% за кожні 7 днів користування \~на 24 періодів по 7 днів, а саме строком з 09.07.2021 року до 24.12.2021 року. На підтвердження факту укладення договору позивачем надано копії договору про надання фінансового кредиту, заяви позичальника на отримання фінансового кредиту, анкети позичальника, графік внесків за договором, паспорт споживчого кредиту\~(а.с. 4-12). Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 09.07.2021 (а.с. 13). Відповідно до п. 1.6 Договору, за користування кредитними коштами Позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 5,098% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів користування; процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку користування Кредитом. Строк користування кредитом з 09.07.2021 року до 24.12.2021 року становив 168 днів (24 періоди по 7 днів). Проценти за користування кредитом становлять на день (5,098%/7 днів). Щодо суми заборгованості. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 з липня 2021 року до квітня 2025 року включно становить\~54693,34, з яких: 5000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 49693,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом\~(а.с. 17). Крім того, у жовтні 2021 року відповідачем [PERSON] було частково сплачено заборгованість по процентам у розмірі 1000 грн. Щодо тіла кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не сплачувалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 5000 грн. Щодо процентів за користування кредитом. Як вбачається з п. 1.5. Договору, кредитні кошти надавалися строком з 09.07.2021 року до 24.12.2021 року. Однак, проценти за користування кредитом були нараховані за період з липня 2021 року до квітня 2025 року включно, тобто за період як в межах строку кредитування, так після закінчення такого строку. У\~постанові від 05 квітня 2023 року у справі №\~910/4518/16\~Велика Палата Верховного Суду\~акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у\~постанові від 28.03.2018 року у справі №\~444/9519/12\~та підтвердженого у\~постанові від 04.02.2020 року у справі №\~912/1120/16,\~та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у\~постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду\~розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2\~статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем [PERSON] не заявлялися, однак останній не позбавлений можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами підлягають стягненню у розмірі 6117,60 грн. (5000 грн. * 5,098% (за кожні 7 днів користування кредитом)*24 (періоди по 7 днів)). Утім, у жовтні 2021 року відповідачем [PERSON] було частково сплачено заборгованість по процентам у розмірі 1000 грн. Тобто, стягненню підлягає сума заборгованості по процентам в сумі 5117,60 (6117,60 грн - 1000 грн) гривень. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється\~без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом;\~якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 05.09.2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» був укладений Договір факторингу № 1-09Ф, згідно умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ\~«Кредити готівкою» право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 року, укладеним між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] (а.с. 18-24). 12.12.2023 року між ТОВ «Кредити Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредити Готівкою» відступило ТОВ Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 року, укладеним між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] (а.с. 30-33). 13.12.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №13122023/1, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанція «Гефест» відступило [PERSON] право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за\~ Договором про надання фінансового кредиту\~ № ВН03-00742 від 09.07.2021 року, укладеним між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] (а.с. 36-39). Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 року як за договором факторингу, так і за обома договорами відступлення права вимоги, однак неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора; тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй\~постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Отже, внаслідок укладення вищевказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме позивач [PERSON] \~набув статусу нового кредитора. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за Договором про надання фінансового кредиту № ВН03-00742 від 09.07.2021 року в сумі 10 117,60 грн, з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5117,60 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено у частково, а при пред`явлені його до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2 групи, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до сплати підлягав судовий збір в сумі 2422,40 грн. (позов подано через систему «Електронний суд»), ціна позову становила 54693,34 грн, позов задоволено на суму 10117,60 грн., тобто на 18,50% (10117,60 х 100 % : 54693,34), а тому з відповідача на користь держави слід стягнути 448,14 грн. (2422,40 х 18,50 %) судового збору.

Outcome: partial