Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У червні 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в розмірі 75 258 грн. та судовий збір в розмірі 3 028 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 26.06.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитні договори № 34244-06/2024 та № 34317-06/2024, за якими ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн. та 4 000 грн. строком на 120 днів, тобто до 23.10.2024 року, процентна ставка 1,50% на добу, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). 19.11.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 191124/2, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами № 34244-06/2024 в сумі 33 000 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 000 грн. сума заборгованості за відсотками, 5 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями та кредитними договорами № 34317-06/2024 в сумі 19 200 грн. з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 200 грн. сума заборгованості за відсотками, 8 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. Крім того, 26.06.2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» та [PERSON] укладено кредитний договір № 449291979, за яким ТОВ «Оптимальні кредити» надало відповідачу кредит в розмірі 6 300 грн., строком на 30 днів, кінцева дата повернення до 26.07.2029 року. 20.03.2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» і ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 20/0324-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 8 від 21.08.2024 року до вказаного договору факторингу, до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 449291979. 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23 058 грн., з яких: 6 300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 608 грн. сума заборгованості за відсотками, 3 150 грн. неустойка. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами № 34244-06/2024, № 34317-06/2024 та № 449291979 в розмірі 75 258 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 9 липня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 09.07.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 23 липня 2025 року представник відповідача адвокат Шелудько О.О. подала до суду відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у задоволені позовних вимог. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу згідно вказаних спірних договорів. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.). Таким чином, надані Позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної Позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що Відповідачу після укладення зазначеного кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту Відповідачем і виконання кредитодавцями своїх зобов`язань по договору. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Нарахування неустойки суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Ураховуючи наведені приписи чинного законодавства, вимоги про стягнення пені (неустойки) є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Проте, як вже неодноразово зазначалось, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. Позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність заборгованості Відповідача за договорами №34244-06/2024 від 26.06.2024, №34317- 06/2024 від 26.06.2024, №449291979 від 26.06.2024. Позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості за вказаними спірними договорами. Позивач посилається на договори факторингу №191124/2 від 19.11.2024, №20/0324-01 від 20.03.2024, №27/0225-01 від 27.02.2025. Водночас ці договори не містять інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договори факторингу є рамковим, в їх тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/ відступаються на користь нового кредитора. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього., тобто, відповідач не має обов`язку сплачувати позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до Договору факторингу грошові кошти. Отже, надані документи «Реєстр боржників до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024», «Витяг з Реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2025» не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним Позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від Відповідача, [PERSON] за кредитними договорами №34244-06/2024 від 26.06.2024, №34317-06/2024 від 26.06.2024, №449291979 від 26.06.2024. 29 липня 2025 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав Позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання Кредитного договору. Тобто, верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційнокомунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитного договору було здійснено в електронній формі в інформаційнотелекомунікаційній системі (ІТС) Первісного кредитора. Позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Позичальник обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Позичальника, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Позичальник зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Позичальника. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Позичальник направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду Кредитний договір вважається підписаним. Тобто, для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Відповідно саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Щодо тверджень Відповідача, про ненадання Позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеними з Первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що Позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 ПОЛОЖЕННЯ Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні договору. Звертають увагу суду на те, що ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кошти, має банкемітент та Відповідач. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості від Первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЄАПБ», має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі. Щодо переходу прав вимоги зазначено, що ТОВ «Аванс Кредит» передало право вимоги за договором факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Оптимальні кредити» передало право вимоги за договором факторингу ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги «ФК «ЄАПБ», про що долучено відповідні документи. Наголошують на тому, що договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладені між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідачем факт укладення Кредитного договору у відзиві не спростовується. Відтак, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 31 липня 2025 року від представника відповідача адвоката Шелудько О.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо кредитних договорів № 34244-06/2024 та № 34317-06/2024 від 26 червня 2024 року, суд зазначає наступне. 26 червня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] було укладено кредитні договори № 34244-06/2024 та № 34317-06/2024, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 10 000 грн. та 4 000 грн. строком на 120 днів, тобто до 23 жовтня 2024 року, з процентною ставкою в розмірі 1,50% на добу (п.п.1.1,1.2, 1.4.1 договору). Для підписання кредитного договору [PERSON] використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «W2914», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитні договори. Відповідно до п.п. 1.6. п.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору У якості додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 34244-06/2024 та №34317-06/2024 сторонами погоджено графік платежів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] був погоджений та підписаний паспорт споживчого кредиту у якості інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано електронним підписом «W2914». Видача ТОВ «Аванс Кредит» відповідачу кредиту в розмірі 10 000 грн. підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платежі рішення» від 23.04.2025 року вих. № 3466_250423101206, номер транзакції у системі i.Pay.ua 435800263, в якому викладено відомості про зарахування даної суми на реквізити платіжної карти споживача № [NUMBER] , видача 26.06.2024 року 11:25:03. Видача ТОВ «Аванс Кредит» відповідачу кредиту в розмірі 4 000 грн. підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платежі рішення» від 23.04.2025 року вих. № 3466_250423101206, номер транзакції у системі i.Pay.ua 435855009, в якому викладено відомості про зарахування даної суми на реквізити платіжної карти споживача № [NUMBER] , видача 26.06.2024 року 12:00:08. 19 листопада 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 191124/2, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» відступає фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ», а фактор приймає вимоги в їх оплату та зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Аванс Кредит» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з наданим розрахунок у [PERSON] наявна заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №34244-06/2024 від 26.06.2024 у розмір 33 000 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 000 грн. сума заборгованості за відсотками; та кредитного договору №34317-06/2024 від 26.06.2024 року в сумі 19 200 грн. з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 200 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року TOB «Аванс Кредит» передало TOB «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги, а TOB «ФК «ЄАПБ» прийняло належні TOB «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 34244-06/2024 в сумі 33 000 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 000 грн. сума заборгованості за відсотками, 5 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями; та за кредитним договором № 34317-06/2024 в сумі 19 200 грн. з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 200 грн. сума заборгованості за відсотками, 8 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідно до платіжної інструкції № 545 від 22 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «Аванс Кредит» кошти, згідно з договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 року у розмірі 4 209 773,02 грн. Щодо кредитного договору № 449291979 від 26 червня 2024 року, суд зазначає наступне. 26 червня 2024 року між ТОВ «Оптимальні Кредити», первісний кредитор, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 449291979, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, що підтверджується копією кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 6 300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Оптимальні Кредити». Відповідно до умов даного договору, сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, є Загальною сумою Кредиту за цим Договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 6 300 грн. 26.06.2024 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. (п. п. 2.2., 2.3., 2.4.). Згідно з п. 7.1. Договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 21.07.2024, а саме протягом 25 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. Відповідно до п. 7.2 - 7.3. Договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 26 липня 2029 року. Пунктом 8.3. Договору визначено, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,500% в день від суми залишку кредиту. Пунктом 8.8 кредитного договору встановлено, що проценти в розмірі визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. Вказаний договір кредитної лінії підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора HFVN (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Також, під час укладення вищевказаного договору кредитної лінії, відповідачем 26 червня 2024 року електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Оптимальні Кредити» до Договору № 449291979 від 26 червня 2024 року, в якому викладені умови надання ТОВ «Оптимальні Кредити» кредитних коштів відповідачу. Первісний кредитор ТОВ «Оптимальні кредити» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит, оскільки на картку 4441-11хх-хххх-8641, зазначену відповідачем під час укладення кредитного договору, здійснено переказ в розмірі 6 300 грн., призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 449291979 від 26 червня 2024 року. Згідно з копії платіжного доручення від 26 червня 2024 року, ТОВ «Оптимальні Кредити» здійснювало переказ коштів на рахунок [PERSON] в сумі 6 300 грн. згідно з договором № 449291979 від 26 червня 2024 року. 20 березня 2024 року між ТОВ «Оптимальні Кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 20/0324-01, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників № 8 від 21 серпня 2024 року до Договору факторингу № 20/0324-01 укладеного між ТОВ «Оптимальні Кредити» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 449291979. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (копія витягу з Договору факторингу додається). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 року, до Договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23 058 грн., з яких: 6 300 грн. сума заборгованості по основному боргу; 13 608 грн. сума заборгованості по процентам; 3 150 грн. неустойка. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для пред`явлення даного позову. Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] для укладення вище вказаних договорів, на таких умовах, шляхом підписання цих договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відтак, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом також встановлено, що позивачем було укладено вище вказаний договір факторингу про відступлення права грошової вимоги. Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 674 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх. розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо не отримання кредитних коштів та незгоду з наявною заборгованістю, так як у відзиві міститься лише посилання на те, що розрахунок заборгованості за договором є неналежним доказом, проте належних доказів щодо не правильності та обґрунтованості проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідача, та факту не отримання кредитних коштів, суду не надано. Тобто, всупереч частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, відповідач не надав суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не отримував кредитних коштів на вказаний ним поточний рахунок, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Однак, заслуговують на увагу заперечення представника відповідача адвоката Шелудько О.О., щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями та неустойки згідно кредитного договору № 34244-06/2024 в сумі 5 000 грн., кредитного договору № 34317-06/2024 в сумі 8 000 грн.; кредитного договору № 449291979 в сумі 3 150 грн. Так, згідно з Законом України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) позичальник звільняється від відповідальності , визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані виключно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, позивачем штрафні санкції та неустойку за кредитним договором № 34244-06/2024 в сумі 5 000 грн., за кредитним договором № 34244-06/2024 в сумі 5 000 грн., за кредитним договором № 34317-06/2024 в сумі 8 000 грн. та за кредитним договором № 449291979 в сумі 3 150 грн., було нараховано у період дії воєнного стану, то з врахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, то в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача за штрафні санкції та неустойки, слід відмовити. Крім того, суд погоджується з нарахованими в межах строку кредитування відсотками за зазначеними вище договорами, в розмірі 18 000 грн. та 7 200 грн., які були передбачені графіком погашення заборгованості. Що стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором № 449291979 від 26 червня 2024 року в розмірі 13 608 гривень, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 2.1. даного договору передбачено, що сума кредиту становить 6300 грн. Згідно з пунктом 3.1. кредит надається на строк 25 днів. Встановлений в п. 3.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Згідно з п. 8.3 договору, процентна ставка 1,500% в день від суми залишку кредиту. Пунктом 8.4. договору передбачено, що для суми кредиту, отриманої за першим траншем за перші 25 днів дисконтного періоду без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 8 662 грн. 50 коп. та включатиме в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів у розмірі 2 362 грн. 50 коп. та суму кредиту у розмірі 6 300 грн. При цьому будь-яких доказів, що свідчили б про продовження відповідачем дисконтного періоду в порядку, передбаченому п. 3.2. договору, суду не надано. Таким чином, нарахування відсотків за кредитним договором № 449291979 у розмірі 13 608 грн. не відповідає умовам кредитного договору, оскільки пунктом 8.4. договору, визначено, що розмір відсотків, які позичальник має сплатити за користування кредитом, становить 2 362 грн. 50 коп., а докази продовження терміну дисконтного періоду, в матеріалах справи відсутні. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки за кредитним договором № 449291979 від 26 червня 2024 року в розмірі 2 362 грн. 50 коп. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в сумі 47 862 грн. 50 коп., що складається з заборгованості: за кредитним договором № 34244-06/2024 від 26 червня 2024 року в розмірі 28 000 грн., з яких 10 000 грн. сума кредиту, 18 000 грн. проценти за користування кредитними коштами; за кредитним договором № 34317-06/2024 від 24 червня 2024 року в розмірі 11 200 грн., з яких 4 000 грн. сума кредиту, 7 200 грн. проценти за користування кредитними коштами; за кредитним договором № 449291979 від 26.06.2024 року в розмірі 8 662 грн. 50 коп.., з яких 6 300 грн. сума кредиту, 2 362 грн. 50 коп. проценти за користування кредитними коштами, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial