Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15.11.2023 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З травня 2025 року в їхній сім`ї почалися сварки на побутовому рівні та з того часу вони з відповідачем припинили будь-які сімейно-шлюбні відносини, перестали знаходити порозуміння на побутовому рівні, мають різні погляди на сімейне життя. З того часу стосунки в їхній сім`ї погіршилися, сторони не ведуть спільного сімейного побуту, мешкають окремо, не піклуються один за одного, почуття взаємоповаги втрачені, позивач вважає, що поновлення сімейно-шлюбних відносин не має сенсу. Не мають можливості спільного з`явитися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для подання спільної заяви про розірвання шлюбу, оскільки сторони мешкають на значній відстані одне від одного та з впровадженням країні військового стану. Тому просить суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить суд залишити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.08.2025 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було передано за підсудністю на розгляд до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 справу розподілено судді Волощук О.О. Ухвалою суду від 27.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 29.09.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала до суду письмове клопотання, в якій просила суд розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та оголошенням на офіційному сайті суду, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив та належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання позивачки, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2023 року сторони зареєстрували шлюб у Дружківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено актовий запис №332 /а.с.4/. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved