Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

22.09.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 у сумі 23 640,30 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 29.09.2025 відкрив провадження в справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 01.12.2025, а також витребував у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи була успішною транзакція, здійснена 01.02.2022, у сумі 5\~000,00 грн на банківську картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу, та чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок. До початку судового засідання відповідач через канцелярію суду подала письмову заяву, у якій позов визнала та просила зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в поданій позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подала. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 01.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2889138, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 5 000,00 грн на строк 360 днів шляхом переказу на платіжну картку відповідача №\~ [NUMBER] (а.с.12 зворот - 20). Указане підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 № 4546-0403 про перерахування коштів на платіжну картку клієнта 01.02.2022 на суму 5 000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 134924837, призначення платежу: зарахування 5\~000,00 грн на картку [NUMBER] (а.с. 32 зворот), а також повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2025 № 20.1.0.0.0/7-251009/32587-БТ. Згідно з пунктом 1.3 періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.\~За умовами договору (підпункт 1.4.1 пункту 1.4 договору) стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту; знижена процентна ставка становить 0,20 % (підпункт 1.4.2. пункту 1.4 договору). Договір № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 укладений в електронній формі та підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора К585, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, долученою позивачем до матеріалів справи (а.с. 33). Також, відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту (а.с. 21-22). 10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № ККЛУ-10082023, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема до відповідача за Договором № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022, що також підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 (а.с. 43 зворот). Згідно з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.08.2023 до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників (а.с. 43). 12.09.2025 відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, проте відповідачем було проігноровано даний лист (а.с.\~42). У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 утворилася заборгованість у сумі 23\~640,30 грн, яка складається з: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 18 640,30 грн заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 26-31). Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У Договорі № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 сторони погодили суму кредиту 5 000,00 грн (п. 1.2 договору), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.3 договору), процентну ставку (п. 1.4 договору). Факт отримання [PERSON] кредиту на платіжну картку №\~ [NUMBER] , що належить безпосередньо їй, підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що в конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова\~компанія «Кредит-Капітал» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за Договором № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 до [PERSON] , а саме копії: - Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна»; - Акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.08.2023 до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023; - Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023; - платіжної інструкції № 72296 від 10.08.2023. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за Договором № 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022. На підставі\~вищевикладеного,\~приймаючи до\~уваги той\~факт,\~що відповідач\~користувалася наданими\~банком коштами,\~не виконуючи\~зобов`язань\~за Договором\~№ 2889138 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.02.2022 щодо своєчасного повернення позивачеві наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом, визнає позов, суд уважає, що позовні вимоги\~\~підлягають задоволенню. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8\~000,00 грн позивачем надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 39 зворот), копію Акта № 138 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 05.09.2025 (а.с. 39), детального опису наданих послуг до Акта № 138 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 38 зворот). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. У письмовій заяві від 01.12.2025 відповідач просила зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу. Суд визнає слушними доводи відповідача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу та ураховуючи вищевикладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, складність справи, її розгляд без представника позивача, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, уважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 2 000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції від 08.09.2025 № 21111, позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, ураховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд уважає за можливе повернути ТОВ «Фінансова\~компанія «Кредит-Капітал» із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 1 211,20 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 1 211,40 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved