Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 травня 2019 року державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальовим С.В. внесено запис про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна торговий комплекс, який складається з будівлі магазину комплексу літ. А-1 складається з: 1-8 приміщень, загальною площею 203,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі: договору купівлі-продажу від 21 листопада 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугніним В.В. і акту від 08 серпня 2019 року, який видано ТОВ «Концепт К». 13 жовтня 2020 року право власності за [PERSON] припинено на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллатова А.О. і того ж дня вказаним приватним нотаріусом внесено запис про право власності на вищезазначене нерухоме майно торговий комплекс на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 141200550171 від 24 лютого 2020 року, яка зареєстрована Управлінням архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Вказує, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , будь-яким фізичним або юридичним особам не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось, розпорядчі документи про присвоєння адреси відсутні. Посилається на те, що зазначена земельна ділянка, на якій розташовано самочинно збудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради і віднесена до земель комунальної власності, та оскільки спірне нерухоме майно було побудовано на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети, це свідчить про відсутність правових підстав вважати, що відповідач набув право власності на нього. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив: скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 24 лютого 2020 року № ДП 141200550171 за адресою: [ADDRESS] ; усунути Дніпровській міській раді перешкоди у користуванні земельною ділянкою за вказаною адресою шляхом знесення самочинного побудованого торгового комплексу, який складається з будівлі магазину-комплексу літ. А-1, що складається з: 1-8 приміщень, загальною площею 203,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1842666912101), за рахунок [PERSON] ; припинити право володіння [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а також покласти на [PERSON] судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2024 року було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 20 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву представника позивача Дніпровської міської ради про забезпечення позову. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому він просив залишити без задоволення позовні вимоги. В обґрунтування зазначив, що звернувшись до суду позивачем жодним чином не зазначено необхідних конкретних особливостей земельної ділянки (її визначених меж, площі, цільового призначення), раціональному використанню якої, за його доводами, перешкоджає відповідач, що вказує на відсутність порушеного права та інтересу позивача і відсутність підстав для судового захисту. Вказує, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на належному способі правового захисту, який відповідав би фактичним обставинам, на які міська рада посилається в якості підстави пред`явленого позову. Предметом спору в цій справі не є жодне з питань дійсності певного правочину, зважаючи на те, що його право власності на споруди торгового комплексу, виникло на самостійних правових підставах. Зазначає, що вимоги позивача заявлені за відсутності дійсних належних підстав для судового захисту, то їх наслідком стане незбалансоване, непропорційне, а відтак невиправдане втручання у його право власності, що є неприпустимим у розумінні дотримання гарантій і критеріїв справедливого судочинства. Посилається, що позивачем не доводиться, що спірний торговий комплекс, що складається з восьми окремих споруд, за усіма критеріями та особливостями його улаштування, дійсно є саме нерухомим майном, але не є сукупністю тимчасових споруд (малою архітектурною формою, встановленою без улаштування заглибленого фундаменту тощо, або їх сукупністю), тобто є таким майном, переміщення якого є неможливим, а внаслідок його використання у дійсності порушуються правила благоустрою та існують перешкоди у володінні і користуванні певною земельною ділянкою, площа якої взагалі може набагато відрізнятися від досі належним чином не визначених у такому контексті особливостей і параметрів належного відповідачу об`єкта. Зазначає, що у певній мірі визначення статусу належного відповідачу об`єкта (комплексу споруд) як нерухомого майна, обумовлене попередньою реєстрацією речових прав, саме по собі ніяким чином не утворює ознак порушення ним будь-чиїх прав та законних інтересів, за захистом яких звертається позивач. Позивачем не визначено у чому саме полягають перешкоди у користуванні земельною ділянкою, якому саме її належному цільовому і раціональному використанню у відповідній частині перешкоджає належний йому комплекс споруд. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~22\~липня 2024\~року було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справу співвідповідача Управління державного архітектурнобудівельного контролю Дніпровської міської ради. Від представника відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що станом на сьогодні діючим законодавством України не передбачено скасування декларації про готовність об`єкту для експлуатації в інший спосіб, ніж скасування за рішенням суду, що набрало законної сили. Вказує, що з аналізу доказів, доданих до матеріалів справи, [PERSON] звернувся з декларацією про готовність об`єкта, яка посадовими особами управління після перевірки повноти заповнення даних, зазначених у декларації, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію декларації. Посадові особи управління діяли відповідно до вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, яке діяло станом на лютий 2020 року, та здійснили реєстрацію вищезазначеної декларації. Зазначила, що враховуючи інформацію і докази, які позивач ДМР надала до суду, в частині відсутності права користування земельною ділянкою під час здійснення будівельних робіт, а також зазначення недостовірних даних у зареєстрованій декларації, а саме в частині адреси об`єкта нерухомого майна, що відповідно до законодавства є ознакою самочинного будівництва, можна зробити висновок про необхідність скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації. 16 вересня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву голови ІА ГО «Антикорупційна правозахисна рада» Олександра Снісара про проведення у залі судового засідання відео та аудіозапису. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] або його представника у судове засідання. 20\~січня 2025\~року ухвалою\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська повторно\~визнано обов`язковою\~явку відповідача [PERSON] або його представника у судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування з Управління державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради належним чином завірені копії усіх документів на підставі яких було складено, видано і зареєстровано декларацію від 24 лютого 2020 року № ДП 141200550171 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: [ADDRESS] . 22 квітня 2025 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи у цивільній справі та закрито підготовче судове засідання з призначенням справи до розгляду по суті. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року витребувано у Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): актуальну інформацію про здійснення діяльності або її припинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В., а також у разі припинення ним нотаріальної діяльності надати інформацію про передачу вказаним нотаріусом справ до відповідного нотаріального архіву; інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо використання нотаріального бланка, серія та номер: ВТВ 101514. 03 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра витребувано у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області інформацію про передачу на зберігання копії договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року, серія і номер: ВТВ №101514, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В., в якій стороною вказаного договору є [PERSON] , а також усіх інших документів на підставі яких було засвідчено вказаний договір, та за його наявності надати суду копії вказаних документів, засвідчених належним чином; витребувано у Державного підприємства «Національні інформаційні системи» інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо використання нотаріального бланка - серія та номер: ВТВ 101514. Представник позивача Остапенко П.В. надав суду заяву в якій просив провести судове засідання без застосування засобів технічної фіксації процесу, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника відповідача Управління державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради Ховрич О.А. до суду надійшла заява про проведення судового засідання без технічної фіксації. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких заяв про відкладення чи розгляд справи за їх відсутності суду не надав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріали справи містять інформаційну довідку з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №369955264, яка сформована 15 березня 2024 року, з якої судом встановлено, що торговий комплекс за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1842666912101), належить на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 141200550171 від 24 лютого 2020 року (т. 1 а. с. 45-47). Вищевказана інформаційна довідка також містить відомості про реєстрацію права власності від 31 травня 2015 року на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В., та акту ТОВ «Концепт К» від 08 серпня 2019 року. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна декларація про готовність до експлуатації об`єкта, яка зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за № ДП 141200550171 від 24 лютого 2020 року, стосовно об`єкту: капітальний ремонт торгового комплексу по [ADDRESS] , в якій замовником вказано [PERSON] (т. 1 а. с. 36-43). Також судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради №300/61 від 23 вересня 2020 року «Про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню торгового комплексу по [ADDRESS] », Дніпровською міською радою було вирішено надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню торгового комплексу по [ADDRESS] , та зобов`язати його замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження відповідно до чинного законодавства подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення (т. 1 а. с. 31-33). Матеріалами справи підтверджено, що згідно з відповіді Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-139 від 21 березня 2024 року, відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційно адреса [ADDRESS] жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (т. 1 а. с. 34). З наявної в матеріалах справи відповіді відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №3/655-01.1-19/323 від 25 березня 2024 року судом встановлено, що станом на 25 березня 2024 року документи реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на торговий комплекс (реєстраційний номер об`єкту нерухомості 1842666912101) за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційних дій державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. (реєстраційні дії від 31 травня 2019 року); державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради Дворецікої Ю.О. (реєстраційні дії від 29 липня 2019 року, внесення змін); приватного нотаріуса ДМНО Деллалова А.О. (реєстраційні дії від 05 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року, 17 жовтня 2020 року) на зберігання не надходили, а також відсутні у Державному реєстрі речових прав відомості про виготовлення (шляхом сканування) електронної копії документа, який додавався до заяви №34345821 від 31 травня 2019 року, а саме: договір купівлі-продажу, серія та номер: 326, дата документа: 21 листопада 2012 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гунін В.В. (т. 1 а. с. 28). Як встановлено судом з відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №4/11-203 від 02 квітня 2024 року, станом на 01 квітня 2024 року за результатами пошуку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами, а станом на час надання відповіді виявлено рішення міської ради від 23 вересня 2020 року №300/61 «Про надання гр. [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню торгового комплексу по [ADDRESS] » (т.1 а. с. 29-30). В матеріалах справи наявна відповідь Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №3529 від 01 квітня 2024 року, відповідно до якої в архівах КП «ДМБТІ» не значиться інформація за адресою: [ADDRESS] , а станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності на нежиле приміщення, магазин продовольчих товарів, прим. 296 за ТОВ «Ріал Істейт» на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М., за реєстром №5540, зареєстрованому в реєстрі права власності за №16547365 (т. 1 а. с. 44). Матеріали справи містять акт обстеження земельної ділянки №0310 від 12 червня 2025 року, який було складено заступником начальника інспекції-начальником відділу державного контролю за використанням та охороною земель інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, державним інспектором Веремієвим Я.М., яким було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого встановлено, що: на земельній ділянці знаходиться торгівельний комплекс, який розділений на сім приміщень, що мають окремі входи. Торгівельний комплекс побудований з металокаркасних конструкцій з цегляними колонами, із задньої сторони оздоблений металопрофільними листами. Поверхня земельної ділянки навколо торгівельного комплексу замощена тротуарною плиткою. Під час обстеження в торгівельному комплексі здійснювалася господарсько-торгівельна діяльність. Загальна площа земельної ділянки, яку займає торгівельний комплекс, становить 0,0252 га. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності. Інформація про наявність документів відсутня (т. 2 а. с. 42-48). Як вбачається з інформації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №37342/08.4-22 від 08 вересня 2025 року, судом встановлено, що згідно з наказу Дніпропетровського обласного управління юстиції від 22 травня 2006 року №251, на підставі наказу Міністерства юстиції України від 31 березня 2006 року №31/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю», припинено нотаріальну діяльність та анульовано реєстраційне посвідчення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна В.В., а справи приватного нотаріуса Гуніна В.В. передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (т. 2 а. с. 68-69). З наявної у матеріалах справи відповіді Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області №1908/01-21 від 03 листопада 2025 року судом встановлено, що до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області передано на зберігання документи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна В.В. за період з 1996 року по 2005 рік (т. 2 а. с. 97). Матеріалами справи також підтверджено, що Державним підприємством «Національні інформаційні системи» №5930/17.2-13 від 10 листопада 2025 року надано відповідь разом з повним витягом з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №233813634 від 04 листопада 2025 року, з якого судом встановлено, що бланк серії ВТВ №101514 було використано 21 листопада 2012 року державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори Алперіною О.Ю. для договору про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок (т. 2 а. с. 98-100). Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради. Стаття 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Згідно із п. 5 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~земельна ділянка,\~на якій\~розташовано нерухоме\~майно, знаходиться в межах міста Дніпра та належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка віднесена до земель комунальної власності в силу ст.ст. 80, 83 Земельного кодексу України, ст. ст. 26, 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином саме територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради є власником земельної ділянки, на якій розташовано спірний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 10 ЗУ «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, ліній електронних комунікаційних мереж, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Частиною 3 ст. 6 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. За змістом ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.ч. 1, 4, 6 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів. Реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в електронній формі через електронний кабінет або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронною системою, здійснюється автоматично програмними засобами Реєстру будівельної діяльності в режимі реального часу з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі та оприлюдненням цієї інформації на порталі електронної системи. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Відповідно до ч. 9 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на дату реєстрації декларації про готовність до експлуатації від 24 лютого 2020 року) зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Згідно із п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461 (в редакції станом на дату реєстрації декларації про готовність до експлуатації від 24 лютого 2020 року) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Пунктом 15 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (в редакції станом на дату реєстрації декларації про готовність до експлуатації від 24 лютого 2020 року) дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру в день її надходження. Реєстрація декларації або видача сертифіката здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та «Про адміністративні послуги». Відповідно до п. 16 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (в редакції станом на дату реєстрації декларації про готовність до експлуатації від 24 лютого 2020 року) замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Разом з тим, аналіз положень законодавства свідчить про те, що з моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт вважається такою, що вичерпала свою дію. При цьому реєстрація права власності є підставою вважати, що декларація про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта також вичерпала свою дію. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20-ц, від 07 вересня 2022 року у справі № 522/13218/19, від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16; від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а; від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18; від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17; від 22 січня 2021 року у справі № 640/11869/20. Враховуючи викладене, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, у зв`язку із чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси Дніпровської міської ради не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, отже обраний позивачем спосіб захисту у вигляді скасування реєстрації вищевказаної декларації не буде нести будь-яких правових наслідків та є неефективним, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України). Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України). Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Статтею 123 ЗК України передбачено надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації (ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель»). У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Частинами 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: будовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого тайна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Стаття 18 ЗУ «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрою територій. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, обороняється. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, з державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема ст. 331 Цивільного кодексу України та ЗУ «Про регулювання містобудівної з діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку. Відповідно до\~п.\~12\~постанови Пленуму\~ВССУ «Про\~практику застосування\~судами статті\~376\~Цивільного кодексу\~України (про\~правовий режим\~самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року в справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК). Важливе правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України). Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Як було встановлено судом, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане самочинно побудоване нерухоме майно належить територіальній громаді міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, та віднесена до земель комунальної власності, а також земельна ділянка [PERSON] не надавалась ні під будівництво, ні під капітальний ремонт, а право користування за ним на земельну ділянку не оформлювалось. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Положеннями ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Разом з тим, під час судового розгляду було встановлено, що договір купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року на підставі якого [PERSON] набуто право власності на об`єкт нерухомого майна торгівельний комплекс за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В., однак припинив свою діяльність ще з 2006 року, отже, використаний нотаріальний бланк взагалі було передано та використано іншим нотаріусом для посвідчення іншого нотаріального правочину. Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19). Тобто, відсутність доказів належного оформлення речового права на спірну земельну ділянку та присвоєння адреси може свідчити про те, що спірна будівля є об`єктом самочинного будівництва. За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна, який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, а набуття права власності у встановленому законом порядку відповідачем не було підтверджено належними доказами під час судового розгляду справи, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого самочинно побудованого торгового комплексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20 зазначено, що відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. У частині 2 статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Суд враховує, що оскільки на теперішній час вищевказаний об`єкт перебуває у володінні та користуванні саме відповідача [PERSON] , тому позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права і вимоги щодо приведення земельної ділянки у належний стан, та правомірно пред`явлені саме до володільця вказаного нерухомого майна. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення Дніпровській міській раді перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення за рахунок [PERSON] самочинного побудованого торгового комплексу, та припинення права володіння [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, є належним способом захисту, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 6 056 грн., враховуючи задоволення судом двох позовних вимог немайнового характеру, та судового збору в розмірі 1\~514 грн. за подання клопотання про забезпечення позову.

Outcome: partial