Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До Вараського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 109547900 від 06.10.2013 року в розмірі 51442,13 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.10.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] укладено кредитний договір №109547900, відповідно до умов якого відповідачу випущено платіжну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору позичальник просить банк відкрити картковий рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Договору про картку. Згідно з п. 1.3 кредитного договору для здійснення операцій за захунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, позичальник просить встановити йому ліміт під операції з карткою та здійснювати кредитування Рахунку картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору, що підтверджується виписками за кредитним договором 25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно з Договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до [PERSON] за кредитним договором №109547900 від 06.10.2013 року. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось про стягнення заборгованості у судовому порядку, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №109547900 від 06.10.2013 року становить 51442,13 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 29730,6 грн.; заборгованість за відсотками 10423,03 грн.; заборгованість за комісією 11288,5 грн. Від представника відповідача Савонік Л.О. до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Свою позицію мотивує тим, що позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував позивачу грошові кошти зазначені в позовній заяві за основним договором, тобто за тілом кредиту саме в розмірі 29730 грн. 60 коп. Звертає увагу, що додані до позову документи не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача перед позивачем. Довідка-розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Надана позивачем довідка-розрахунок начебто заборгованості за кредитним договором не містить жодних посилань на первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про рух грошових коштів за кредитним договором. Надані позивачем копії документів, що долучені до позовної заяви не є належними та допустимими доказами в силу їх нечитабельності та невідповідності формі і змісту, передбаченими ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин спору розміру боргу. Право нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору. Відповідно, таке право відсутнє і у позивача, як правонаступника, до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача. Доказів на підтвердження факту пролонгації кредитного договору не надано. Позивачем не надано доказів узгодженого між сторонами розміру відсотків за користування коштами. Також позивачем не надано доказів видачі позичальнику кредитних коштів. Вимога кредитора про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, за період що виходить за межі строку кредитування є такою, що не підлягає задоволенню. Нарахування заборгованості за комісією вважає неправомірним, таким, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів правонаступництва ТОВ «БАНК ФОРВАРД» після ПАТ «Банк Руский Стандарт» за кредитним договором у позивача відсутні права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У письмових поясненнях представник позивача [PERSON] , заперечуючи обставини, викладені у відзиві зазначив, що розрахунок заборгованості може бути належним доказом існування боргу у взаємозв`язку з іншими доказами. Позивачем надано такий доказ, а саме копії виписки по особовим рахункам угоди №109547900 від 06.10.2013. Щодо строку стягнення заборгованості за відсотками зазначив, що згідно п. 1.3 кредитного договору, в рамках укладеного договору для здійснення операцій за Рахунку Картки, відповідачу встановлено Ліміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з Карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування Рахунку картки. Відповідно до п. 1.4.4. договору строк дії Ліміту під операції з Карткою буде відповідати строку дії Договору про Картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по карткам). Відповідно до розділу ІІ довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Руський Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, повернення кредиту, що надається у межах відновлювальної кредитної лінії, здійснюється шляхом сплати щомісячних мінімальних платежів (фіксований процент від заборгованості). Існує можливість неодноразово відновлювати заборгованість в межах встановленого ліміту. Автоматична пролонгація кредиту у разі сумлінного виконання позичальником зобов`язань щодо погашення щомісячних мінімальних платежів. Відтак, враховуючи той факт, що Відповідач продовжував користуватись кредитним лімітом, частково погашав кредитну заборгованість та проценти, відбулась автоматична пролонгація кредиту. Відповідно до інформаційного блоку заяви (оферти) до анкети, ставка по ліміту складає 49% річних. Відповідно до розділу IV довідки про умови кредитування, процентна ставка за кредитом, річних 49%. Процентна ставка за кредитом нараховується на залишок кредитної заборгованості. Зазначає, що відповідачем у відзиві помилково зазначено, нібито позивачем було нараховано проценти поза межами строку кредитування. Зазначає, що позивач не здійснював нарахування процентів після отримання ним від АТ «Банк Форвард» права грошової вимоги. В матеріалах справи наявний витяг з Реєстру договорів, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами до Договору №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25.07.2024 року, в якому зазначено розмір відступленої заборгованості по відношенню до [PERSON] , а саме: 51 442,13 грн, з яких: заборгованість по тілу 29730.60 грн; заборгованість по відсотках 10423,03 грн; заборгованість по комісії 11288,50 грн. Отже, позивачем не здійснювалось нарахування процентів. Слід розрізняти строк дії кредитного договору (в частині повернення всієї суми одним платежем) та строк дії кредитної лінії за платіжною карткою. Кредитна картка передбачає можливість багаторазового використання коштів у межах встановленого ліміту, а погашення заборгованості відбувається частинами. В судовому засіданні представник позивача Гончаренко Я.Ю. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. У своїх поясненнях послалась на обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги та додаткові пояснення. Відповідаючи на поставлені питання пояснила, що комісія за кредитним договором із відповідачем від 06.10.2013 року була встановлена лише у лютому 2018 року АТ «Банк Форвард». Встановлення такої комісії доводилось до відома відповідача шляхом телефонування. Доказів телефонування немає, проте відповідачу нараховувалась така комісія і він її сплачував, а отже погодився на такі умови. Представник відповідача [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила у їх задоволенні відмовити, обґрунтувавши свої доводи обставинами, викладеними у відзиві. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами\~ст.ст. 626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~ст. 634 ЦПК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим кредитодавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст\~ст.ст. 633,\~634ЦК України,\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до\~ч.1 ст. 1048,\~ст.ст. 1049,\~1054 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч.2 ст. 1056-1\~ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із\~ч.ч. 1,\~3 ст. 512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із\~ст. 1082 ЦК України,\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2013 року [PERSON] заповнив та підписав заяву (оферту) № 109547900, на укладення договору про надання та використання платіжної картки, анкету № 157265889, опитувальник клієнта-фізичної особи, розписку про отримання картки/конверта із ПІН-кодом, довідку про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт"\~(нова назва - АТ "Банк Форвард"), отримавши платіжну картку з можливістю її поповнення на умовах договору банківського вкладу власними коштами, а також зі встановленням кредитного ліміту на споживчі потреби на строк до 60 місяців, з можливістю автоматичної пролонгації, на умовах сплати процентів по процентній ставці 49 % річних та щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, та зобов`язався повертати кредитні кошти, проценти та комісії на умовах, встановлених договором. У документах зазначено, що відповідач беззастережно підтверджує їх підписанням, що приймає публічну пропозицію ПАТ «Банк Русский Стандарт",\~Умови та Тарифи по карткам, Умови надання та обслуговування кредитів банку у повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг. Доводи представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] не користувався кредитною карткою та кредитні кошти не отримував, спростовується роздруківкою про рух коштів по рахунку, зі змісту якого вбачається, що за весь період користування кредитною лінією з 06.10.2013 до 23.06.2023 відповідач використовував кредитні кошти та вносив плату на погашення заборгованості. 25 липня 2024 року між АТ "Банк Форвард" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ "Банк Форвард" відступило на користь ТОВ"ФК "Кредит-Капітал" за плату права грошової вимоги АТ "Банк Форвард" до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Конкретний склад грошових вимог наведено у додатку № 1 до договору № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги\~Реєстрі договорів, право вимоги за якими відступається, та боржників за такими договорами. Реєстр містить запис № 33802, яким встановлено факт передання за договором №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення прав вимоги права грошової вимоги до [PERSON] , за договором № 109547900 від 06 жовтня 2013 року. Сума заборгованості позичальника станом на 09 червня 2025 року становила 51\~442,13 гривень, у т.ч. за тілом кредиту\~ 29 730,60 гривню, за процентами\~10\~423,03 гривень, за комісією\~11\~288,50 гривень. Разом з тим обґрунтованими є твердження представника відповідача про неправомірне нарахування плати за комісією. Як видно з розрахунку заборгованості (аркуш 60), її розмір складав 13\~107,11 гривень, з яких сплачено позичальником 1\~818,61 гривень, а до стягнення заявлено 11\~288,50 гривень. Згідно з абзацами другим-третім ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до\~ч. 8 ст. 18 Закону\~України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. У\~статті 55 Закону\~України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення\~пунктів 22,\~23 статті 1,\~статті 11 Закону\~України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями\~частини четвертої статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно із\~пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, нарахована первинним кредитором комісія в розмірі 13\~107,11 гривень є протиправною, її заявлена до стягнення частина в сумі 11\~288,50 гривень до задоволення не підлягає, а сплачена позичальником її решта в сумі 1\~818,61 гривень підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками. Тому обґрунтованими є вимоги про стягнення 29\~730,60 гривень заборгованості за кредитом та 8\~604,42 гривень за відсотками (10\~423,03 гривень - 1 818,61 гривень), що разом складає 38\~335,02 гривні. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині восьмій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді позивачем надано договір про надання правової допомоги №0206 від 02.06.2025 р., акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги № 623 від 09.06.2025 року зі змісту яких вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Апологет» надано правову допомогу для ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 109547900. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2 500 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто 1\~805,19 грн.

Outcome: dismissed