Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2010 року до 29.11.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо. 23.07.2024 позивач був призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч [NUMBER] НГУ, де проходить службу на даний момент. Мати дитини [PERSON] заперечує проти проживання сина з батьком, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.09.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради надати суду висновок щодо розв`язання спору в порядку ч. 5 ст. 19 СК України. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.11.2025 року, підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, по невідомій суду причині. Про час та міце слухання справи повідомлялася шляхом направлення поштової кореспонденції, а також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади Представник третьої особи в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, так як між сторонами відсутній спір. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.11.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.11.2010 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №125, було розірвано (а.с. 22-24). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до актового запису про народження №16 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 18-20). Відповідно Витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 25-28), відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №193 від 07.07.2025 (а.с. 29), довідки про склад сім`ї № 194 від 07.07.2025 року позивач [PERSON] , [INFO] , його син [PERSON] , [INFO] , та його мати [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). Будинок, у якому проживає та зареєстрований позивач разом із сином на праві власності належить його батьку [PERSON] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування будинку від 22.06.2001 року, витягом з ДРРП від 16.07.2025, інформацією про зареєстроване право власності в КП «ЧООБТІ» від 07.07.2025 №351-о (а.с. 32-34). [PERSON] діючий військовослужбовець в/ч [NUMBER] НГУ, відповідно до витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] НГУ (по стройовій частині) від 23.07.2024 №172, довідки в/ч [NUMBER] НГУ №456 від 24.07.2024 (а.с. 35-36), характеризується позитивно (а.с. 37). Згідно наданого висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради розгляд питання визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , не належить до компетенції органу опіки та піклування, оскільки на час розгляду питання та складання висновку на виконання ухвали суду останньому виповнилося 14 років, він є неповнолітньою дитиною, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 СК України, місце проживання визначається ним самим, і він вирішив проживати в сім`ї батька. Разом з тим, [PERSON] спілкується з матір`ю [PERSON] , та остання не заперечує проти проживання дитини в сім`ї батька. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцяти років, а відтак втратив статус малолітньої дитини. Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд приходить до переконання, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки [PERSON] , як на момент подачі позову до суду (11.09.2025 року), так і на момент ухвалення рішення у справі досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак йому належить право самостійно обирати місце свого проживання і дитина обрала проживати в сім`ї батька, щодо чого відповідачка не заперечує. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 23 липня 2024 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, і неповнолітній син з ним по факту, на час розгляду справи, не проживає.

Outcome: dismissed