Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У червні 2023 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернувся [PERSON] (далі також позивач), поданим в його інтересах представником [PERSON] до [PERSON] (далі також відповідач) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок відчуження автомобіля марки «Toyota RAV-4», 2010 року випуску, н.з.\~ [NUMBER] , належного позивачеві, без його згоди, в розмірі 509\~360 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача Рудніва С.В. зазначила, що в 2017 році, до шлюбу з відповідачкою, позивач придбав вказаний автомобіль. У 2021 році між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Раніше, у 2019 році, позивач видав відповідачці довіреність на управління вказаним автомобілем без права на його відчуження. Згодом йому стало відомо, що в березні 2024 року на підставі договорів комісії та купівлі-продажу вказаний автомобіль відповідачка переоформила на себе, чим завдала йому майнової шкоди. В квітні 2024 року рішенням суду їх шлюб був розірваний. В добровільному порядку відповідачка відмовляється відшкодувати завдану шкоду, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. У відзиві на позов представник відповідачки [PERSON] зазначила, що наразі між сторонам існує спір про поділ спільного сумісного майна подружжя. При цьому сторони вже тривалий час знаходяться за кордоном. Відчуження автомобіля відбувалося за договором комісії та договором купівлі-продажу, які не визнані недійсними, під час перебування сторін у шлюбі. Відтак автомобіль є спільною сумісною власністю. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] повідомила, що автомобіль позивачем придбаний до укладення шлюбу, тому є його особистою приватною власністю. Оскільки позивач сам передав відповідачці у користування вказаний автомобіль, уважає, що спосіб захисту у виді стягнення майнової шкоди є належним. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи 17.06.2025 до суду представником позивача разом з позовом подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 15.11.2023 вказане клопотання задоволено. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.06.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 17.07.2025, 17.09.2025, 14.10.2025, 11.11.2025. Ухвалою суду від 11.11.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.11.2025. У судовому засіданні, 27.11.2025, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідачки у задоволені позову просила відмовити. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.11.1993 Палацом урочистих подій м. Одеси, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), актовий запис №\~1838 від 12.11.1993. Після одруження подружжю визначено прізвища « [PERSON] /Доборджгінідзе». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.05.2020 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №\~5234 від 25.05.2020. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 у справі №\~947/6657/25, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №\~1206 від 16.06.2021 розірвано. Ще до шлюбу, 25.06.2019, [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] на право керування (без права відчуження) автомобілем марки «Toyota RAV-4», 2010 року випуску, н.з.\~ [NUMBER] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №\~713. Довіреність видана строком на 3 роки. 27.02.2024 у місті Брашов, Румунія, [PERSON] видав на ім`я [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем марки «Toyota RAV-4», 2010 року випуску, н.з.\~ [NUMBER] , а саме вчиняти всі дії щодо перереєстрації зазначеного транспортного засобу, посвідченої державним нотаріусом Румунії Батрину Е. за реєстровим №\~1408. У подальшому, на підставі договору комісії №\~5706/24/1/000775 від 27.02.2024, укладеного між ТОВ «Автопрестиж Центр» (комісіонер) та [PERSON] (комітент), комісіонер взяв на себе зобов`язання за рахунок комітента та від свого імені вчинити правочини щодо продажу автомобіля марки «Toyota RAV-4», 2010 року випуску, н.з. [NUMBER] . 28.02.2024 на підставі договору купівлі-продажу №\~5706/24/000775, укладеного між ТОВ «Автопрестиж Центр» (продавець) та [PERSON] (покупець) остання придбала вказаний автомобіль. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №\~73-25 від 29.05.2025, середньоринкова вартість продажу автомобіля марки «Toyota RAV-4», 2010 року випуску, н.з.\~ [NUMBER] , станом на 28.05.2025, становить 506\~360 грн. Мотиви прийнятого рішення Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (ч.\~1 ст.\~1011 ЦК України). Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч.\~3 ст.\~1012 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.\~655 ЦК України). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ч.\~1 ст.\~658 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.\~1,\~2 ст.\~638 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.\~204 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи умови договору комісії №\~5706/24/1/000775 від 27.02.2024, укладеного між ТОВ «Автопрестиж Центр» та [PERSON] , а також договору купівлі-продажу №\~5706/24/000775, укладеного між ТОВ «Автопрестиж Центр» та [PERSON] , суд зазначає, що вказані договори не є нікчемними в силу закону. Водночас позивачем у справі не ставилося питання про визнання їх недійсними (правомірність договорів не оспорювалася). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (ч. 1, 2 ст.\~388 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). За приписами ст.\~22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, а саме майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ч. 1 ст.\~1192 ЦК України). Відповідно до ч.\~1 ст.\~317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.\~1 ст.\~321 ЦК України). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу (п.\~1 ч.\~1 ст.\~57 СК України). Той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (ч.\~1 ст.\~59 СК України). Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.\~3 ст.\~386 ЦК України). З кумулятивного аналізу приписів викладених норм прав логічно випливає, що власник майна у разі незаконного позбавлення (припинення) його права власності, має право витребувати майно від останнього добросовісного (у певних випадках) або недобросовісного (у всіх випадках) набувача або вимагати відшкодування завданої шкоди від винної особи. У цій справі позивачем обрано останній з варіантів поновлення своїх порушених прав власника. Водночас, з матеріалів справи випливає, що спірний автомобіль був відчужений від власника (позивача) не безпосередньо, а опосередковано через комісіонера на підставі договору комісії, стороною якого відповідачка не була. Остання придбала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з комісіонером. Згідно з приписами ЦК України правомірність правочину презюмується. Натомість позивач під час судового розгляду не ставив вимогу про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу, на підставі яких було здійснено відчуження спірного автомобіля. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами недійсність (неукладеність) первісного договору комісії, на підставі якого поза волею позивача комісіонеру було надано право укладати договори, направлені на відчуження спірного автомобіля. Позивач обрав спосіб захисту стягнення завданої майнової шкоди виключно з відповідачки, не довівши наявність її вини у припиненні права власності позивача. Водночас, наявність волі позивача на уповноваження відповідачки на здійснення дій, направлених на відчуження (переоформлення) спірного автомобіля прямо випливає з наданої позивачем довіреності в Румунії. Суд відхиляє посилання позивача на його закордонний паспорт громадянина України №\~ [NUMBER] , копія якого надана на підтвердження перетину кордону та відсутності останнього під час укладення договору комісії в Україні. Із записів у штампах в паспорті незрозуміло напрям руху позивача, переклад записів з іноземної мови на українську не здійснений та не засвідчений належним чином. Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою (ч.\~1 ст.\~9 ЦПК України). Нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус (ст.. 79 Закону України «Про нотаріат»). Посилання представника позивача на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах не є релевантною, оскільки у цих правах неукладеність первісного договору, на підставі якого відбулося відчуження автомобіля, підтверджено належними та допустимими доказами (висновками почеркознавчих експертиз тощо). Інше може призвести до ситуації, коли позивач підписав договір комісії, погодив зміну права особистої власності на спірний автомобіль та переоформлення його на свою дружину, однак в подальшому, під час процесу розлучення та поділу спільного майна подружжя заявив позов про відшкодування завданої шкоди дружиною (відчуження автомобіля вчинено в лютому 2024 року, а позов подано у червні 2025 року). Вказане протиріччить принципам добросовісності та правової визначеності у правовідносинах сторін. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.\~82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами незаконності припинення його права власності на спірний автомобіль. Отже підстав для стягнення шкоди з відповідачки не має. Судові витрати Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає до задоволення, судові витрати позивача не компенсуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed