Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (нова назва ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості договором. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представник позивача посилався, що 15.04.2021р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100072072, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надав позичальнику кредит в розмірі 20 000 грн., а відповідач зобов`язався його повернути в зазначений строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 29.07.2021р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 05Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором № 100072072 від 15.04.2021р. 24.01.2022р. ТОВ «Діджи Фінанс» відступило право грошової вимоги за кредитним № 100072072 від 15.04.2021р. відповідно до договору факторингу № 1/15. Згідно додатку № 1 до вказаного договору факторингу, сума боргу становить 89\~500 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 20\~000 грн.; заборгованість за відсотками 67\~500 грн.; заборгованість за комісією 2000 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 500 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. У прохальній частині позову представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судові засідання, які були призначені на 12.05.2025р., 07.08.2025р., 02.10.2025р., 27.11.2025р. не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою його місця реєстрації, втім, конверти з судовими повістками були повернуті суду за зворотньою адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про дати розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України». Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.04.2021р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір\~\~№ 100072072 (далі - договір) (а.с. 45-52). Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше д остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п.\~\~1.2. сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000 грн. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 кредит надається строком на 30 днів з 15.04.2021р., дата повернення кредиту 15.05.2021р. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Комісія за надання кредиту: 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.1. договору) Проценти за користування кредитом: 7 500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. договору). Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору (п. 2.2.1 договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору (п.п. 2.2.2 договору). Даний договір підписаний за допомогою електронного цифрового підпису позичальника. Згідно платіжного доручення № 26776852 від 15.04.2021р., платник ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 20 000 грн. із зазначенням платежу: кошти згідно договору 100072072 (а.с. 66). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, яка складена ТОВ «Мілоан», борг [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» становить 89 500 грн., з яких: 20 000 грн. - борг за тілом кредиту, 67 500 грн. - борг за відсотками, 2000 грн. борг за комісією (а.с. 22-23). 29.07.2021р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 05Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 30-38) Відповідно до витягу з додатку до Договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29.07.2021р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 100072072 від 15.04.2021р. на суму 89\~500 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 20\~000 грн.; заборгованість за відсотками 67\~500 грн.; заборгованість за комісією 2000 грн. (а.с. 21). 24.01.2022р. між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 1/15, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступило на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 30-38) Відповідно до витягу з додатку до Договору відступлення прав вимоги № 1/15 від 24.01.2021р. ТОВ « ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 100072072 від 15.04.2021р. на суму 89\~500 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 20\~000 грн.; заборгованість за відсотками 67\~500 грн.; заборгованість за комісією 2000 грн. (а.с. 20). З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення № 1778 єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» від 01.07.2025 року та відповідного наказу № 70-к від 01.07.2025 року, з цієї дати змінено найменування\~Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Пінг-Понг»\~на\~Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія\~«Солвентіс» (а.с. 115). 02.09.2024р. на адресу відповідача була направлена досудова вимога про сплату заборгованості за кредитним договором (а.с. 67). Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень статей 1077,1078\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082\~ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Солвентіс» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитом, а саме договір відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021р .та витяг з додатку до цього договору, а також договір факторингу № 1/15 від 24.01.2022р. із витягом до договору факторингу. Отже, ТОВ «ФК «Солвентіс», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором у відповідних сумах, які також підтверджуються іншими наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, матеріалами справи встановлено факт укладання 15.04.2021р. між ТОВ\~«Мілоан»\~та відповідачем договору про споживчий кредит № 100072072 та перерахуванням кредитних коштів відповідачу у розмірі 20\~000 грн. Таким чином, позовні вимоги ТОВ\~ФК\~Солвентіс\~в частині стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 100072072 від 15.04.2021р. в сумі 20\~000 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне. Згідно з п. 1.2 договору, сума кредиту становить 20 000 грн. Відповідно до п. 1.3. договору, кредит надається строком на 30 днів з 15.04.2021р. Проценти за користування кредитом: 7 500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору). Відповідно до п.п. 1.6., 1.7. стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5, 00% за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Слід звернути увагу на те, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за кредитним договором перевищує 30 днів. Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 20 000 грн. слід проводити із відсоткової ставки 1,25%, яка обмежується 30 днями та їх загальний розмір складає 7500 грн. (20 000 грн. х 1,25% х 30 днів). Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 60 000 коп. позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за в розмірі 7500 грн. - в межах строку користування кредитом. Щодо заборгованості за комісією слід зазначити наступне. Пунктом 1.5.1. договору передбачена сплата комісії за надання кредиту\~у розмірі 2000 грн. За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу\~статті 228 ЦК України\~нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 2000 грн. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідач зобов`язання по погашенню боргу за кредитним договором № 100072072 від 15.04.2021р. не виконав, тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Салвенті» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 20\~000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 7500 грн., що в загальному розмірі становить 27\~500 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За положеннями ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідної до частин третьої-п`ятої, дев`ятої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відтак слід зробити висновок про те, що критерії,\~визначені частиною\~четвертою статті\~137\~ЦПК України,\~враховуються за\~клопотанням заінтересованої\~сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною\~третьою статті\~141\~ЦПК України,\~враховуються для\~здійснення безпосередньо\~розподілу всіх\~судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. Такий висновок був зроблений Верховним судом у постанові від 28.06.2023р. (справа 369/576/22). Відтак, враховуючи, що справа є незначної складності, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову і такий розмір не є розумним, то судом визначається розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3\~000 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеної суми позову, в розмірі 744,31\~грн. (2422,40 х 27 500/89 500) (п.36\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»). На підставі викладеного,

Outcome: partial