Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

20.11.2025 [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо колишнього чоловіка [PERSON] . У заяві зазначає, що є власницею квартири [ADDRESS] . Її колишній чоловік [PERSON] систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство - ображає та принижує її у присутності сторонніх; неодноразово погрожував фізичною розправою; пошкодив її майно та побутову техніку; створює атмосферу постійного психологічного тиску. Стверджує, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 \~ \~ \~ \~ КУпАП, але його поведінка не змінилася. Внаслідок таких дій [PERSON] заявниця змушена залишити власне житло та проживати у знайомих, оскільки спільне перебування з колишнім чоловіком є небезпечним для її життя і здоров`я. Також заявниця стверджує, що постановою судді [PERSON] був направлений на проходження програми для кривдників, але до проходження програми він не приступив, а продовжує проживати у належній їй квартирі, вчиняє конфлікти, пошкоджує майно, не сплачує комунальні послуги, чим створює неможливі умови для проживання. Заявниця просить винести обмежувальний \~ \~ \~ \~ припис відносно [PERSON] , [INFO] , і заборонити йому перебувати у квартирі [ADDRESS] , зобов`язати його залишити житло, заборонити наближатися до неї, [PERSON] , ближче ніж на 100 метрів; заборонити телефонні дзвінки, повідомлення та будь які інші контакти з нею. Постановленою 20.11.2025 ухвалою заява прийнята до розгляду, у ній відкрите провадження, призначений судових розгляд. 24.11.2025 до участі у справі в статусі заінтересованої особи суд залучив [PERSON] . У призначені на 16 год. 30 хвилин 26.11.2025 та 12 год. 00 хвилин 26.11.2025 судові засідання заінтересовані особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Згідно частини 1, 2\~статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити і зазначила, що із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1982 по 16.11.2006. У шлюбі в них народилось троє дітей два сини і донька, які наразі уже дорослі і мають власні сім`ї. Квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Це житло її сім`я отримала під час роботи в БМУ, а потім приватизувала на 5-х членів родини. [PERSON] належну йому частку подарував заявниці у 2015 році. Однією з підстав укладення цього правочину став майновий спір [PERSON] із [PERSON] . Не дивлячись на розірвання шлюбу у 2006 році, [PERSON] продовжував проживати спільно із заявницею та постійно влаштовувати сварки з нею, погрожувати при цьому фізичною розправою, висловлюватись у її адресу непристойно. Однак, [PERSON] , боячись осуду людей, про це нікому не говорила і до правоохоронних органів не зверталась, неправомірні дії зі сторони [PERSON] терпіла. Заявниця стверджує, що у квітні 2025 року колишній чоловік своїми милицями спричинив їй тілесні ушкодження, але вона правоохоронців не викликала і до лікаря не зверталась, оскільки їй було соромно. Наразі колишній чоловік погрожує їй фізичною розправою, ображає, створює неможливі умови для перебування у її власній квартирі, не сплачує витрати за спожиті житлово комунальні послуги, тому вона вирішили звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Представник заявниці адвокат Олійник Н.О. в доповнення до пояснень [PERSON] вказала, що її довірителька до останнього вірила, що колишній чоловік зміниться та припинить вчиняти щодо неї насильство, але цього не трапилось. [PERSON] погрожує заявниці вбивством, чинить щодо неї фізичне та психологічне насильство, ухиляється від проходження програми для кривдників, внаслідок чого вона була змушена залишити власну квартиру та уже упродовж трьох місяців проживати у родичів та знайомих. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника адвоката Олійник Н.О., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до таких висновків. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначений порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Дослідженням доданих до заяви доказів суд встановив, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 16.11.2006, що підтверджує копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.13). Квартира [ADDRESS] є власністю заявниці [PERSON] , що підтверджує Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5). [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджує отримана судом відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалюючи 18.08.2025 судове рішення у справі №702/422/25 за позовом [PERSON] про зняття арешту, суд встановив, що 20.05.2015 [PERSON] подарував належну йому 1/5 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] заявниці [PERSON] 17.11.2025 з позовними вимогами про виселення колишнього чоловіка з квартири [ADDRESS] [PERSON] звернулась до Монастирищенського районного суду. Постановою судді Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.06.2025 [PERSON] притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу та направленням для проходження програми для кривдників. Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суддя встановила, що 01.06.2025 близько 07 год. 25 хв. за адресою [ADDRESS] [PERSON] погрожував фізичною розправою своїй колишній дружині, з якою він проживає, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру (а.с.11-12). Станом на 17.11.2025 до проходження програми для кривдників не приступив, що підтверджує копія повідомлення директора КЗ «Центру надання соціальних послуг». Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1.\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3\~ст. 26 цього Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Отже, зважаючи на наведені норми\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20). Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 2\~ст. 27 Конституції України\~кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Положеннями\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено,\~що обмежувальним\~приписом визначаються\~один чи\~декілька заходів\~тимчасового обмеження\~прав кривдника\~або покладення\~на нього\~обов`язків,\~зокрема, заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до\~ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . Тож, відповідно до положень\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,\~оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність застосування стосовно [PERSON] обмежувального припису та покладення на нього обов`язків. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved