Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

14.06.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій просить суд визнати його брата [PERSON] , [INFO] , уродженця села Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити його опікуном. В обґрунтування цих вимог зазначив, що він з 2015 року, після смерті матері [PERSON] опікується своїм рідним зведеним (по матері) братом [PERSON] , який за станом свого здоров`я, не може самостійно усвідомлювати та здійснювати свої цивільні права, розпоряджатися отримуємою пенсією, а тому він вимушений звернутися до суду із вказаною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 року, визначено склад суду з розгляду заяви: головуючого суддю Сєліна Є.В. Протоколом автоматичного визначення присяжних від 14.06.2024 року, визначено склад присяжних: Карпінця С.В., Печевисту О.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 18.06.2024 року, відкрито провадження за заявою, призначено судове засідання у справі. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 30.07.2024 року, у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». 04.06.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 230 від 03.04.2025 року. Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2025 року, поновлено провадження у справі зі стадії, на якій його було зупинено. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07.07.2025 року, залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [INFO] до участі у справі в якості заінтересованих осіб. Зобов`язано орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Калинівської міської ради Вінницької області надати суду подання про доцільність або недоцільність призначення піклувальника чи опікуна над особою, відносно якої порушується питання про визнання її недієздатною, з осіб, які перебувають у сімейних (родинних) відносинах з підопічним, з урахуванням їх ступеня споріднення, особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. 17.09.2025 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло подання Опікунської ради виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 03.09.2025 року № 10 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним», а також рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 12.09.2025 року № 669 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним». На підставі розпорядження керівника Калинівського районного суду Вінницької області Дудара А.А. від 28.10.2025 року № 197, шляхом проведення повторного автоматичного визначення присяжних, протоколом автоматизованого визначення присяжних від 29.10.2025 року, визначено склад присяжних: Майданюка Л.П., Мілінчука Ю.М. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги та просив задовольнити їх з підстав, зазначених у поданій заяві. На уточнююче питання головуючого судді зазначив, що визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення його опікуном, йому потрібно для отримання права на відстрочку від мобілізації під час дії воєнного стану. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат ШИМОТЮК О.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] . Заінтересована особа уповноважений представник Органу опіки та піклування Калинівської міської ради Вінницької області КРУЛІКІВСЬКА М.А. в судовому засіданні підтримала подання Опікунської ради виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 03.09.2025 року № 10 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним». Інші заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник [INFO] , в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, реалізували своє процесуальне право на власний розсуд. Суд, заслухавши вступне слово заявника та представників заінтересованих осіб, з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків. Встановлено, що заявник [PERSON] та особа, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною [PERSON] є зведеними братами по лінії матері, про що свідчать наявні у справі докази, зокрема свідоцтво про народження [PERSON] за серією [NUMBER] від 16.12.1961 року, та свідоцтво про народження [PERSON] за серією [NUMBER] від 05.12.1989 року, в яких матір`ю зазначена [PERSON] . Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1, виданої 02.01.2020 року Лісоволисіївською сільською радою Калинівського району Вінницької області, [PERSON] з 19.11.1961 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 09.10.2008 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням безтерміново, який за висновком медико-соціальної експертної комісії потребує постійного стороннього догляду та допомоги, що підтверджується довідкою за серією АС № 002499, виданою 22.10.2008 року Міжрайонною спеціальною психіатричною медико-соціальною експертною комісією Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 269, виданої 12.06.2024 року Лісоволисіївським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , де проживає і його брат [PERSON] із своєю сім`єю: дружиною [PERSON] , [INFO] ; дочкою [PERSON] , [INFO] ; сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 230 від 03.04.2025 року, [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії (F20.00), внаслідок свого захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує встановлення над ним опіки. За поданням Опікунської ради виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 03.09.2025 року № 10 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним», затвердженим рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 12.09.2025 року № 669 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним», визнано за доцільне призначити опікуном над [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області недієздатним брата [PERSON] . Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до статі 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно зі статтею 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза. Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до положень статті 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначено вище, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 230, складеного 03.04.2025 року судово-психіатричним експертом, лікарем-психіатром Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» [PERSON] [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії (F20.00), внаслідок свого захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує встановлення над ним опіки. За положеннями частин першої, шостої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Дослідивши висновок судово-психіатричного експерта № 230 від 03.04.2025 року, суд вважає його повним і чітким та таким, що не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану [PERSON] та не суперечить наявним у справі доказам. Відтак, на переконання суду, висновок експерта про психічний стан [PERSON] є належним та допустимим доказом для підтвердження недієздатності. Встановивши, що [PERSON] має хронічний стійкий психічний розлад, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд дійшов висновку про визнання його недієздатним. Що стосується вимоги про призначення заявника опікуном, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 41 ЦК України,\~над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі\~статтею 55 ЦК України,\~опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За\~статтею 58 ЦК України,\~опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою\~статті 60 ЦК України\~визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша\~статті 300 ЦПК України). Системно проаналізувавши зміст частини першої\~статті 60 ЦК України\~та частини першої\~статті 300 ЦПК України\~можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (номер провадження 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (номер провадження 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (номер провадження 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (номер провадження 61-6358св24), від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (номер провадження 61-9837св24), від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (номер провадження 61-16711св24) та від\~17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (номер провадження 61-4759св25). Відповідно до\~статті 62 ЦК України,\~опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями\~статті 63 ЦК України\~закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно частини першої\~статті 67 ЦК України,\~опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі. Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами\~ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2025 року у справі № 689/1554/24 (номер провадження 61-11537св25) зауважив, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності\~з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Опікунською радою виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області до суду подане подання № 10 від 03.09.2025 року «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] у випадку визнання його Калинівським районним судом Вінницької області, недієздатним». Відповідно до цього подання, опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) при виконавчому комітеті Калинівської міської ради Вінницької області вважає, що [PERSON] може бути призначений опікуном над братом [PERSON] , у випадку визнання судом його недієздатним. Перевіривши відповідність цього подання (висновку) вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, суд прийшов до висновку, що даний висновок складений з недотриманням вимог закону. Так, подання про можливість призначення [PERSON] опікуном не містить належних відомостей (даних) про те, що орган опіки та піклування досліджував його особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин його життєдіяльності та виконання передбачених законом обов`язків. До подання органу опіки та піклування не додано доказів, які б свідчили про те, що орган опіки та піклування належним чином з дотриманням Правил опіки та піклування перевірив можливість заявника бути опікуном і посилань на наявність таких доказів, у поданні немає. Слід також звернути увагу на те, що заявник [PERSON] у поданій до суду заяві також не зазначив об`єктивних відомостей (даних) про свій особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин життєдіяльності та виконання передбачених законом обов`язків, та на їх підтвердження не надав належних доказів. Подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації призначення саме [PERSON] опікуном на братом [PERSON] , зважаючи на наявність інших осіб, які можуть бути опікунами, а саме брата [PERSON] та сестри [PERSON] . Об`єктивних обставин, які б унеможливлювали та/або увільняли від права (обов`язку) піклування та виконання функцій опікуна зі сторони брата [PERSON] та сестри [PERSON] , органом опіки та піклування у поданні не наведено. Отже, орган опіки та піклування в порушення вимог закону не перевірив можливість призначення опікунами інших близьких родичів [PERSON] : його брата [PERSON] та сестри [PERSON] . Твердження заявника про те, що брат [PERSON] та сестра [PERSON] в силу різних обставин не можуть здійснювати опіку над [PERSON] , не перевірено органом опіки та піклування. Саме лише бажання [PERSON] бути опікуном свого брата [PERSON] не може бути безумовною підставою для призначення його опікуном. Суд зазначає, що можливість певної особи здійснювати повноваження опікуна (піклувальника) перевіряється виключно органом опіки та піклування, який висловлює свою пропозицію щодо доцільності (недоцільності) призначення опікуна. З урахуванням наведеного, не встановлення об`єктивних обставин, які б унеможливлювали та/або увільняли від права (обов`язку) піклування та виконання функцій опікуна зі сторони брата [PERSON] та сестри [PERSON] , поставили під сумнів зроблені у поданні висновки. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Проте, як встановлено з подання, орган опіки та піклування взагалі не досліджував взаємини між [PERSON] та [PERSON] . У поданні органу опіки та піклування відсутня будь-яка об`єктивна інформація про те, чи відповідає призначення [PERSON] якнайкращим інтересам [PERSON] , та чи сприятиме його нормальному життєзабезпеченню. Орган опіки та піклування не довів належними та об`єктивними доказами спроможність заявника [PERSON] здійснювати опіку над братом [PERSON] , можливість дбати про нього, створювати йому необхідні побутові умови, забезпечувати його постійним доглядом та лікуванням, тобто здійснювати нормальне його життєзабезпечення, та виконання заявником обов`язків опікуна відповідно до частини першої статті 67 ЦК України. Таким чином, подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань чи мотивів з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а тому таке подання не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, що є підставою для відмови у задоволенні заяви в частині призначення опікуном над недієздатною особою. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2025 року у справі № 202/21605/23 (номер провадження 61-6490св25), від 08 жовтня 2025 року у справі № 127/13397/24 (номер провадження 61-6009св25), від 30 жовтня 2025 року у справі № 689/1554/24 (номер провадження 61-11537св25), від 08 жовтня 2025 року у справі № 127/13397/24 (номер провадження 61-60009св25), від 17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (номер провадження 61-4759св25), від 10 вересня 2025 року у справі № 565/1311/24 (номер провадження 61-8220св25), від 23 липня 2025 року у справі № 279/3630/24 (номер провадження 61-1047св25), від 04 червня 2024 року у справі № 753/1417/24 (номер провадження 61-15890св24), від 04 червня 2025 року у справі № 348/1679/24 (номер провадження 61-3728св25). До факту розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] суд відноситься критично, оскільки обставини щодо припинення фактичних шлюбних відносин між даним подружжям, які встановлені рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14.11.2023 року у справі № 132/3278/23 (номер провадження 2/132/806/23), спростовуються довідкою № 269, виданою 12.06.2024 року Лісоволисіївським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, згідно якої, станом на 12.06.2024 року, до складу сім`ї [PERSON] входить дружина [PERSON] . Стосовно довідки Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 12.06.2024 року № 270, та акту житлово-побутових умов № 108, складеного 27.11.2025 року комісією Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області, згідно яких [PERSON] здійснює постійний (щоденний) догляд за братом [PERSON] , то суд їх не бере до уваги, оскільки дані документи (довідка, акт) не містять посилання на джерело інформації, за допомогою яких встановлено факт здійснення постійного (щоденного) догляду. Таким чином, зазначена довідка та акт не містять даних, на підставі яких суд може встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із братом [PERSON] , та здійснення першим відносно останнього постійного (щоденного) догляду та допомоги, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в довідці та акті не зазначено з якого саме часу [PERSON] постійно проживає з [PERSON] , та з якого часу він здійснює постійний (щоденний) догляд та допомогу, на підставі яких джерел інформації дана обставина встановлена особою (комісією), яка видала (склала) довідку та акт. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.10.2008 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням безтерміново, і саме з цього часу, він за висновком медико-соціальної експертної комісії потребує постійного стороннього догляду та допомоги, натомість із вказаною заявою [PERSON] звернувся до суду лише 14.06.2024 року, тобто через понад майже 15 років, після встановлення підстав для здійснення стороннього догляду та допомоги, під час дії воєнного часу, коли посилились заходи щодо мобілізації. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтвердив, що єдиною метою звернення до суду із вказаною заявою про визнання брата [PERSON] , під час дії воєнного стану, є намір отримати відстрочку від мобілізації. Дані твердження підтверджуються конкретними діями [PERSON] , який під час дії воєнного стану, після звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, звернувся до Головного управління ПФУ у Вінницькій області та [INFO] з питання отримання допомоги по догляду за особою з інвалідністю та відстрочки від мобілізації. Слід зауважити, що надання послуг з догляду та отримання тимчасової відстрочки від мобілізації не є безумовною підставою для призначення опікуном недієздатної особи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 348/1679/24 (номер провадження 61-3728св25). Дії заявника [PERSON] щодо оформлення права на отримання допомоги по догляду за особою з інвалідністю та відстрочки від мобілізації, під час дії воєнного стану, суд розцінює, як намагання штучно створити умови для ухилення від мобілізації. Верховний Суд у своїй постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24) виснував, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений\~статтею 65 Конституції України\~обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. Як встановлено судом, заявник [PERSON] є військовозобов`язаним, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Так, згідно положень статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до пункту 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають\~призову на\~військову службу\~під час\~мобілізації військовозобов`язані: опікун особи, визнаної судом недієздатною. Інститут опікунства базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання повинні відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені правові висновки про дотримання принципу справедливості виклав Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність\~характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц). З урахуванням вищенаведеного, заявник [PERSON] намагається застосувати інститут опікунства, з метою уникнення ним призову на військову службу під час мобілізації, а саме уникнення виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Наявність тимчасової відстрочки від мобілізації, про що заявник [PERSON] заявив в судовому засіданні, не спростовує вищезазначеного ризику, оскільки відстрочка від мобілізації може бути знята в будь-який момент. Окрім цього, відповідно до пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право опікуни осіб з інвалідністю, визнаних судом недієздатними, які супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності рішення про призначення опікуна над такою особою, а у разі, коли опікуна такій особі не призначено, - один з повнолітніх членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у\~підпункті 14.1.263\~пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність (їх нотаріально засвідчених копій). Не виключено, що заявник [PERSON] звертаючись до суду із вказаною заявою, може намагатися створити передумови для залишення території України під час воєнного стану, діючи не з інтересів свого брата [PERSON] , а переслідуючи свої мотиви. Зловживання інститутом опікунства з метою ухилення від мобілізації та/або залишення території України під час воєнного стану, суперечить його основним цілям захисту особистих немайнових, майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які внаслідок певних життєвих обставин, за станом здоров`я не можуть самостійно реалізувати свої цивільні права і виконувати цивільні обов`язки. Орган опіки та піклування, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений\~статтею 65 Конституції України\~обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не з`ясував необхідність призначення особи чоловічої статі призовного віку опікуном над недієздатною особою, та не мотивував своє подання з цього приводу. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 вересня 2025 року у справі № 343/187/24 (номер провадження 61-5066св25), від 23 липня 2025 року у справі № 279/3630/24 (номер провадження 61-1047св25), від 04 червня 2024 року у справі № 753/1417/24 (номер провадження 61-15890св24), від 04 червня 2025 року у справі № 348/1679/24 (номер провадження 61-3728св25), від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (номер провадження 61-16711св24). Окрім цього, як зазначено вище, у поданні органу опіки та піклування не обґрунтовано необхідність призначення саме [PERSON] опікуном над [PERSON] . Фактично вказане подання органу опіки та піклування ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном, не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного, а також не проаналізована фізична можливість ним виконувати обов`язки опікуна. У цьому поданні зазначено лише про те, що заявник [PERSON] проживає разом із своїм братом [PERSON] (не вказано з якого часу, та на підставі яких достовірних даних ця обставина була встановлена), за станом здоров`я може надавати соціальні послуги, відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості, про розшук, відсутні. Однак у поданні відсутні відомості щодо особистого сімейного, майнового стану заявника, умов проживання, можливості створити необхідні побутові умови для недієздатного, забезпечити його доглядом та лікуванням, тобто здійснювати нормальне життєзабезпечення підопічного. Також у поданні відсутня інформація про офіційне працевлаштування [PERSON] , отримання ним будь-яких доходів та матеріальної спроможності утримувати недієздатну особу. Крім цього, у поданні органу опіки та піклування відсутні відомості і про те, чи є у [PERSON] інші близькі родичі, які могли б виконувати обов`язки опікуна, а також не вказано про відсутність заперечень проти призначення опікуном [PERSON] з боку інших родичів. У прийнятті заяви [PERSON] про відмову від здійснення нею догляду за братом [PERSON] та відсутності заперечень щодо призначення над ним опікуна [PERSON] , необхідно відмовити, оскільки суд не має можливість з`ясувати, чи правильно розуміє зазначена особа зміст такої відмови, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснити їй наслідки вчинення відповідної розпорядчої дії. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно приписів частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Визнання заінтересованою особою вимог [PERSON] за встановлених у даній справі обставин, суперечить закону та порушує права та інтереси [PERSON] . Таким чином, висновок опікунської ради та подання про можливість призначення заявника [PERSON] опікуном, суд вважає необґрунтованим. Без доведення передбачених законом умов, подання Органу опіки та піклування не може бути підставою для призначення опікуна у судовому порядку. За наведених обставин, у задоволенні заяви [PERSON] в частині призначення його опікуном недієздатної особи [PERSON] , необхідно\~відмовити. Відмова в задоволенні цієї вимоги не позбавляє орган опіки та піклування вирішити питання опіки над недієздатним [PERSON] відповідно до законодавства. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (номер провадження 61-4475св18) сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі. Відповідно до статті 65 ЦК України,\~до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З урахуванням наведеного, до встановлення опіки і призначення опікуна у встановленому законом порядку, тимчасово, відповідну опіку над [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, має здійснювати Орган опіки та піклування за місцем проживання останнього, якому необхідно надіслати копію даного судового рішення після набрання ним законної сили, для виконання. Згідно частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial