Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

01.05.2025 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором № 148688 від 28.08.2020 року, в сумі 5000,00 гривень та судові витрати по справі. Вимоги мотивує тим, що 28.08.2020 року між ТОВ «Займер»та [PERSON] укладено кредитний договір № 148688 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами вказаного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 1 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 5000 гривень, з них: 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4000 грн. - заборгованість за процентами. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму судових витрат у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 41). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08\~липня 2025\~року задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу». Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором № 148688 від 28.08.2020 року в загальному розмірі 5000 гривень, судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та 10 500 гривень витрат на правничу допомогу (а.с.59). Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 08\~липня 2025\~року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.167). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~ Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 28.08.2020 року між ТОВ «Займер»та [PERSON] укладено кредитний договір № 148688 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 17-21), відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 1 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1). Основні умови кредитування згідно договору про надання фінансового кредиту № 148688 від 28.08.2020: - кредит надається строком на 20 днів, тобто до 16.09.2020 (п. 1.2); - за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 730 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3). 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту\~Гоу» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, ТОВ «Займер» відступило право грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» передало грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та набуло право вимоги, зокрема, до боржника [PERSON] (а.с.22-25,30-31,10). 13.01.2025 ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» надіслало [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 148688 від 28.08.2020 (а.с. 8), в якій просило погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 800 грн. протягом 30 календарних днів. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 148688 від 28.08.2020 року належним чином не виконав. В результаті чого, в нього, згідно розрахунку позивача, утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» в сумі 5000 гривень, з них: 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4000 грн. - заборгованість за процентами. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов таких висновків. ТОВ «Займер» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання фінансового кредиту № 148688 від 28 серпня 2020 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 1 000 гривень, взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором за договором факторингу перейшло від ТОВ «Займер» до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу». В зв`язку з цим у ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла кредиту в розмірі 1 000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з таких міркувань. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 20 днів (п. 1.2 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 400 гривень ( 1 000 гривень (тіло кредиту) х 2,0 % (фіксована процентна ставка) х 20 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 1 000 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 400 гривень слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 678,27 гривень (1 400 гривень х 2422,40 гривень/ 5 000 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач заявив до стягнення 10 500 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10, довіреність від 30.12.2024, акт про отримання правничої допомоги від 03.06.2025, рахунок від 03.06.2025, платіжну інструкцію №39145 від 03.06.2025. Такі витрати складаються з сум: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості - 2000 грн. (1 година), 5000 грн. - складення та подання до суду позовної заяви (2,5 години), інші клопотання, заяви до суду, складення інших процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» - 3 000 грн. (1,5 години), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500 грн. Суд звертає увагу, що канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції в сумі 500 гривень, не є витратами на професійну правничу допомогу адвоката в розумінні ст.137 ЦПК України, та не підлягають стягненню з відповідача, як про це просить позивач. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2\~ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2\~800 гривень (1 400 гривень х 10 000 гривень / 5000 гривень). На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial