Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчий комітет Мукачівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дитини, відповідачами по справі, розірвано 13.05.2014 року рішенням Жовтневого суду м. Харків. У квітні 2022 року до Служби у справах дітей надійшло повідомлення адміністрації КНП «Обласна дитяча лікарня» про госпіталізацію дитини через невідкладний стан матері. Після проходження повного медичного обстеження 15.04.2022 року [PERSON] влаштований до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської державної адміністрації терміном на три місяці і взятий на облік Служби у справах дітей Мукачівської міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. У червні 2022 року з метою забезпечення прав малолітньої дитини на виховання в сімейному оточенні, дитину було повернуто під нагляд матері та бабусі за умови постійного контролю з боку суб`єктів соціальної співпраці. У грудні 2023 року під час чергового відвідування родини [PERSON] за місцем їх проживання виявлено погіршення умов утримання хлопчика: будинок в зимовий період не опалюється, продукти для харчування дитини, засоби гігієни, постільна білизна відсутні, зимовий одяг для хлопчика не придбаний, дитина не доглянута, одяг не відповідає віку та сезону. З метою запобігання соціальному сирітству мати дитини була направлена до КУ «Центр надання соціальних послуг Мукачівської міської ради» для отримання допомоги фахівців соціальної роботи у подоланні складних життєвих обставин і повернення дитини на виховання в родину. Однак, за час перебування дитини в притулку, мати не виконала жодної умови для повернення дитини на виховання в родину: лікування від алкогольної залежності не пройшла, офіційно не працевлаштувалась, не звернулась до суду про стягнення з батька аліментів на дитину, помешкання в безпечний для дитини стан не привела. Більше того, жодного разу за цей час не зверталася із заявами про повернення їй сина з притулку. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність будь-яких відомостей стосовно батька дитини і його бажання узяти сина на виховання, дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 09.04.2024 року № 13 хлопчика влаштовано до дитячого будинку сімейного типу сім`ї [PERSON] . Незважаючи на вищенаведене, мати продовжує зловживати спиртними напоями, не працевлаштована, веде асоціальний спосіб життя, сина не відвідує, його життям та здоров`ям не цікавиться. Батько дитини за два роки не розшукував сина, не звертався із заявами про передачу дитини йому на виховання, дитину не відвідував та участі в матеріальному утриманні не брав. Позивач вважає, що викладені обставини свідчать про злісне ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому на підставі зазначеного просить позов задовольнити. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з [PERSON] та [PERSON] на утримання дитини [PERSON] на користь матері-вихователя - [PERSON] , у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 14.07.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 01.08.2025 року, відкладено на 11.09.2025 року та на 25.09.2025 року. Ухвалою суду від 25.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 04.11.2025 року та відкладено на 01.12.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, справу просить розглянути без її участі, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. У зв`язку із неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.2013 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.05.2014 року (справа № 639/263/13-ц), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Також встановлено, що 11.04.2022 року до Служби у справах дітей надійшло повідомлення адміністрації КНП «Обласна дитяча лікарня» про госпіталізацію дитини [PERSON] , [INFO] , в педіатричне відділення. Поліцію викликав селищний голова, який повідомив, що мати хлопчика у нетверезому стані, часто зловживає алкоголем, в сім`ї присутнє фізичне насилля. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 року (справа № 303/2633/22) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та до неї застосовано адміністративне стягнення у виді попередження. Постановою встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання свого сина, а сама зловживає спиртними напоями, та 07.04.2022 року застосувала відносно дитини фізичне насильство. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був влаштований до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської державної адміністрації терміном на три місяці, що підтверджується актом прийому дитини до притулку від 15.04.2022 року. Згідно з пояснювальної записки [PERSON] від 12.04.2022 року, наявної в матеріалах справи, остання просила повернути дитину, пообіцяла вести правильний спосіб життя, не вживати спиртні напої та виконувати свої батьківські обов`язки. Актом обстеження умов проживання дитини від 07.06.2022 року встановлено, що мати впорядкувала будинок, створила задовільні умови проживання, влаштувалась на роботу. Пройти лікування від алкогольної залежності відмовилась, оскільки не вважає себе залежною. Так, згідно з висновком служби у справах дітей Мукачівської міської ради № 381 від 09.06.2022 року, служба вважала за доцільне повернути дитину [PERSON] в родину матері [PERSON] . Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 27.12.2023 року, мати самостійно виховує та утримує дитину, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. В будинку холодно, антисанітарія, постільної білизни немає, дитяче харчування та продукти відсутні, предметів гігієни теж немає, вода відсутня. Мати постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не створює ніяких умов для розвитку дитини та не забезпечує його належним лікуванням, харчуванням, а її непристойна поведінка негативно впливає на психічний та моральний стан дитини. Такі факти свідчать про пряму загрозу життю та здоров`ю дитини. Так, як вбачається з акту прийому дитини до притулку від 27.12.2023 року дитину, [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації повторно. Також 27.12.2023 року відповідач [PERSON] у своїй заяві зобов`язалася співпрацювати із суб`єктами соціальної роботи, виконувати їх всі рекомендації. Згідно з виписки № 730 із медичної картки амбулаторного хворого від 22.04.2024 року у [PERSON] , [INFO] , основний діагноз: абстиненція (аутизм), ускладнення: синдром залежності. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 931 від 05.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , має високих ступінь втрати здоров`я, внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 100/37-24 від 09.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Також рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 103/37-24 від 09.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого будинку сімейного типу сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 242 від 28.03.2025 року [PERSON] , [INFO] , має високий ступінь втрати здоров`я, внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Як вбачається з пояснень батьків-вихователів [PERSON] від 13.05.2025 року за рік перебування [PERSON] у дитячому будинку сімейного типу мати дитини телефонувала декілька разів і відвідувала дитину один раз, матеріальної допомоги не надавала, подарунків дитині не передавала. Усно повідомила при особистій зустрічі, що забирати сина не збирається. Про батька дитини відомості відсутні взагалі. Відповідно до листа комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Мукачівської міської ради» № 709/01-19/310-25 від 12.05.2025 року з метою запобігання та профілактики соціального сирітства повернення дитини [PERSON] , [INFO] , на виховання в біологічну родину [PERSON] та забезпечення її сім`ї соціальними послугами, відповідно до визначених індивідуальних потреб, фахівцями із соціальної роботи було здійснено неодноразові візити за адресою проживання в [ADDRESS] . В ході візитів двері ніхто не відчиняв, контактів уникали. На попередньо залишені запрошення [PERSON] не відреагувала та не зверталась з питанням надання їй та її сім`ї соціальних послуг. З характеристики, наданої старостою Залужанського старостинського округу В.Плеша, на громадянку [PERSON] встановлено, що остання на цей час проживає фактично одна, не одружена. Серед жителів села, сусідів та молоді повагою не користується. В громадському житті села ніякої участі не бере. На цей час офіційно ніде не працює, помічена у вживанні алкогольних напоїв. Що стосується батька дитини, відповідача по справі [PERSON] , [INFO] , то згідно з листа Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 4718/106/26/01/8-4-25 від 10.04.2025 року, останній за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Відомості про місце фактичного його проживання (перебування) відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти та є хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 1325/01-36/42-25 від 23.06.2025 року встановлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавлення батьків батьківських прав по відношенню їх до сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). З врахуванням вищенаведеного, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу не створюють належних умов для життя, розвитку та виховання свого сина, не забезпечують його належним рівнем матеріального забезпечення, мати зловживає спиртними напоями, а відомості про місце проживання (перебування) батька відсутні, що в сукупності свідчить про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: approved