Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Виклад позиції заявника. Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав громадянина [PERSON] строком не менше 6 місяців: Заборонити будь-яке спілкування [PERSON] з нею та дітьми (особисто, телефоном, через інтернет або через третіх осіб); Заборонити наближатись до місця проживання [PERSON] , місць навчання чи перебування дітей; заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на вплив або тиск на дітей у межах кримінального провадження; заборонити переслідування, стеження, залякування або будь-які контакти, що можуть викликати страх чи психологічний дискомфорт у мене або дітей; за потреби зобов`язати його залишити місце спільного проживання. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що на даний час відкрито кримінальне провадження щодо [PERSON] та його співмешканки [PERSON] , за фактом нанесення шкоди здоров`ю малолітній доньці [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . Вказане провадження було відкрито після неодноразового звернення заявниці до поліції та втручання суду, який зобов`язав внести відомості до ЄРДР. Незважаючи на наявність кримінальної справи, [PERSON] продовжує чинити психологічний тиск на дітей та на заявницю особисто, намагаючись впливати на показання дітей і формувати у них викривлене ставлення до подій та до матері, його поведінка становить реальну загрозу повторення насильства і вимагає термінового судового реагування у вигляді видачі обмежувального припису. Зазначає, що у квітні 2024 року та серпні 2025 року Овідіопольским районним судом (справи № 509/2365/24, 509/3286/25, 509/1638/25№) [PERSON] уже притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та 173 КУпАП - за злісне невиконання батьківських обов`язків щодо дітей. На численні звернення до поліції щодо жорстокої поведінки та психологічного тиску, правоохоронці обмежувались лише профілактичними бесідами, що сформувало у [PERSON] відчуття повної безкарності. Заявниця вказує про залишення малолітнього сина без нагляду на проїжджій частині під час одного з побачень, коли співмешканка [PERSON] не захотіла, щоб діти були вдома, і тоді [PERSON] сина [PERSON] , який відмовився їхати до його матері, залишив самого біля проїжджої частини на декілька годин, що свідчить про навмисне створення небезпеки для життя та здоров`я дитини, з психологічної точки зору, така поведінка сприяє розвитку у дитини почуття страху, непотрібності та глибокої травми покинутості. Крім того, заявник відмовився повернути сина [PERSON] додому попри прохання заявниці та самої дитини, хоча дитина плакала, чим знехтував емоційним станом дитини, після чого вимкнув телефон, ізолювавши сина. Заявниця розцінює такі дії як незаконне утриманням дитини проти її волі, використання її безпомічного стану. Крім того, [PERSON] здійснювалось залякування дітей і примушування мовчати про насильство. Коли у доньки [PERSON] були травми, отримані за участі співмешканки [PERSON] , він погрожував дітям не розповідати правду, говорячи, що у нього будуть проблеми. Заявниця вказує, що це є формою психологічного тиску, маніпуляції та залякування, що створює у дітей почуття провини й страху, і такі дії мають ознаки психологічного насильства над дітьми та впливу на свідків у кримінальному провадженні. Заявниця також вказує, що [PERSON] систематично говорив дітям, що знайшов їм «нову маму», і про рідну матір вони повинні забути, змушував дітей слухатися своєї співмешканки. Коли діти відмовлялися, він їх карав, принижував і кричав на них. Такі дії спрямовані на руйнування психологічного зв`язку дитини з матір`ю, що порушує статтю 153 Сімейного кодексу України Заявниця вказує, що з психологічної точки зору, це є емоційним насильством, яке формує у дітей внутрішній конфлікт, почуття провини й тривогу, що може мати довгострокові наслідки. Заявниця зазначає, що описані випадки мають ознаки системного домашнього насильства психологічного, емоційного та виховного, що створює реальну небезпеку повторення. почуття Такі дії завдають страху, шкоди психічному стану дітей, принижують їхню гідність, формують провини й недовіри до дорослих, її безпека та психічна стабільність дітей наразі під загрозою. Процесуальний рух справи в суді. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року заяву [PERSON] до [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо кривдника залишено без руху. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 листопада 2025 року заяву [PERSON] про відвід судді в рамках поданої [PERSON] заяви про видачу обмежувального припису щодо кривдника задоволено. В подальшому Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року заяву [PERSON] до [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо кривдника залишено без руху (оскільки заявницею не було зазначено у заяві інформацію про місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти [PERSON] ). 26.11.2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.? Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису.? З метою дотримання строків, встановлених для розгляду заяви про видачу обмежувального припису, судове засідання призначено на 27 листопада 2025 року на 15 годину 00 хвилин у приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області (місцезнаходження: Одеська область, смт. Овідіополь, вул.Берегова, 9).? Здійснено виклик всіх учасників справи в судове засідання на призначений для розгляду справи день та час.? У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, просила розгляд справи здійснювати без її особистої участі, з огляду на перебування за межами України. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 9 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Враховуючи неявку усіх учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом. У заяві [PERSON] просить суд вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав громадянина [PERSON] строком на 6 місяців: Заборонити будь-яке спілкування [PERSON] зі мною та дітьми (особисто, телефоном, через інтернет або через треті особи). Заборонити наближатись до місця мого проживання, місць навчання чи перебування дітей. Заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на вплив або тиск на дітей у межах кримінального провадження. Заборонити переслідування, стеження, залякування або будь-які контакти, що можуть викликати страх чи психологічний дискомфорт у мене або дітей. За потреби - зобов`язати його залишити місце спільного проживання. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до Посвідчення [NUMBER] батьки [PERSON] та [PERSON] мають права на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних батьків. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 12025162380000541), зареєстрованого 25.10.2025 року, 24.10.2025 року надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення за ст. 166 КК України (Злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування), 24.10.2025 року до ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшла Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/5949/25 про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] . Крім того, заявницею разом з заявою про видачу обмежувального припису було надані фотографії травмування дитини (синець навколо ока, порізи пальця та долоні), проте встановити особу дитини та причини зазначених травмувань суд позбавлений можливості. У відповідності до ст. 294 ЦПК України з метою вжиття заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи судом додатково за власною ініціативою були встановлені наступні обставини: За судовим наказом Овідіопольського райсуду Одеської області від 25.09.2024 р. та Рішеннням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.10.2025 року у справі № 509/757/25 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей : сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 січня 2020 року визнано [PERSON] , [INFO] , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, оскільки [PERSON] , знаходячись за місцем свого проживання, влаштував сварку відносно дружини [PERSON] , висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] у судовому засіданні вину визнав. Відповідно до Постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 ч. 1 КУпАП обмежившись усним зауваженням. У постанові вказано, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 882736 від 03.03.2024 року вбачається, що 03.03.2024 року, о 11:13 год., [PERSON] , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, відносно своєї дружини [PERSON] , яке виразилось у штовханині, та вдарив останню по обличчю, та виражався в її адресу нецензурною лайкою, за що відповідальність передбачена ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. [PERSON] було направлено на адресу суду заяву, в якій вона зазначає, що вказаної ситуації викладеної у протоколі не відбулось. Відповідно до Постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року у справі № 509/2365/24 (про яку зазначає [PERSON] у своїй заяві) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення передбачене 184 ч. 1 КУпАП у виді попередження. [PERSON] ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, що виразилось в тому, що його неповнолітній син [PERSON] , 2007 року народження, вчинив хуліганські дії, а саме виражався нецензурною лайкою в громадському місці в адресу [PERSON] . Зазначена постанова не стосується ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , чи [PERSON] , [INFO] . Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2025 року у справі № 509/1638/25 (про яку зазначає заявниця) справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] по ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У Постанові вказано, що 26.03.2025 р. о 18:20 год., [PERSON] , по [ADDRESS] , вчинив сварку стосовно дружини [PERSON] , висловлювався нецензурною лайкою та штовхав, у зв`язку з чим вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року у справі № 509/3286/25 (про яку зазначає заявниця) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосивши [PERSON] усне зауваження. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] ухилився від виконання батьківських обов`язків, що виразилося в тому, що його малолітні діти [PERSON] , 2018 р.н., та [PERSON] 2019 р.н., користувались пневматичною зброєю, а саме надав останнім пневматичну зброю та відстрілу нею металевими патронами. [PERSON] в судове засідання з`явився, вину визнав, пояснив суду що більше такого не повториться. Відповідно до Ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року зобов`язано слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області, за заявою [PERSON] внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. В ухвалі вказано, що у жовтні 2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана скарга, з якої вбачається, що 02.09.2025 р. [PERSON] звернулася до ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] , станом на 21.10.2025 р. відомості про кримінальне правопорушення не внесені до ЄРДР. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON] один раз притягався до відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , а саме Постановою від 29 січня 2020 року за те, що влаштував сварку відносно [PERSON] та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Крім того, в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 509/2856/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до Постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2020 року адміністративну справу відносно [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням терміну накладення адміністративного стягнення. У зазначеній постанові вказано, що дослідивши матеріали адміністративної справи суд вважає, що в діях [PERSON] , вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173-2 ч. 1 КУпАП, з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно [PERSON] , за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, з якого вбачається, що 16.11.2019 року о 22.00 год. [PERSON] , знаходячись за адресою: : [ADDRESS] , виражалась грубою нецензурною лайкою в адресу свого чоловіка [PERSON] , своїми діями вчинила домашнє насильство, за що передбачена відповідальність за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Крім того, Овідіопольським районним судом Одеської області здійснюється судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №12024163380000128 від 11.10.2024 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, де потерпілою є [PERSON] (у заяві про видачу обмежувального припису зазначено, що [PERSON] є співмешканкою [PERSON] ). Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 серпня 2025 року адміністративну справу відносно [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення. У постанові вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 26 березня 2025 року зазначено о 18 годині 15 хв., [PERSON] , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинила стосовно свого чоловіка [PERSON] , домашнє насильство психологічного характеру. З матеріалів, які надійшли до суду вбачається, що у [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON] є на вихованні п`ятеро неповнолітніх дітей. Виходячи з вищевказаних матеріалів, суд прийшов до висновку, що між потерпілим по справі [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, щодо виховання дітей. Суд, розглянувши справу, дійшов до висновку, що працівники поліції належним чином не довели вину [PERSON] , у порушенні ст.155 СК України, а тому суд вважає, що в діях [PERSON] , відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП. Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на те, що її колишній чоловік вчиняв неодноразово щодо неї та дітей психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Судом встановлено, що [PERSON] разово притягався до відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , а саме Постановою від 29 січня 2020 року за те, що влаштував сварку відносно [PERSON] та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Після 29.01.2020 року [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства або дій, що мають насильницький характер, не притягувався. Інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства щодо [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , чи [PERSON] , [INFO] , заявницею надано не було, та судом не встановлено. Натомість проаналізувавши судові рішення, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд прийшов до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] існують конфлікті відносини, в тому числі і щодо поділу майна подружжя, проте це не може бути підставою для видачі обмежувального припису та застосування щодо сторони конфлікту обмежень прав та покладення обов`язків, про які просить заявниця. Сам факт неодноразового звернення до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Отже, враховуючи приписи статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою щодо неї чи дітей психологічного чи фізичного насильства, так само як і ризиків настання такого насильства у майбутньому. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог [PERSON] . Судом враховано, що застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У справі № 640/23804/18 Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обставини спірних правовідносин не дають підстав для висновку про обґрунтованість тверджень заявниці про систематичність вчинення заінтересованою особою відносно неї чи дітей психологічного насильства, об`єктивності настання негативних наслідків внаслідок таких дій, а також реальності ризиків настання такого насильства у майбутньому, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», внаслідок чого вимоги про застосування заходів обмежувального припису не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed