Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з моменту припинення спільного проживання із відповідачкою вихованням і утриманням дочки займається виключно позивач самостійно, без її допомоги. Відповідачка повністю самоусунулася від виховання дитини. Вона жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Також просить допитати у судовому засіданні доньку [PERSON] шляхом використання відеоконференції. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив у разі неявки їх до суду розглянути справу за їх відсутності. Відповідачка у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, подав письмове клопотання про їх виключення з числа третіх осіб, оскільки позивач і дитина не проживають у Київському районі м. Одеса. Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Щодо допиту у судовому засіданні малолітньої [PERSON] , то Хаджибейський районний суд м. Одеси до відеоконференції у призначений час не приєднались. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. Також відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Суд, зважаючи на тривалий розгляд цивільної справи, наявності висновку органу опіки та піклування щодо предмету спору, а також малолітній вік свідка та обставини справи, відсутності у суді представника органу опіки та піклування, вважає за можливе розглянути справу без допиту свідка [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 30.08.2019 року. З висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради № М-41 від 04.07.2025 року вбачається, що [PERSON] в шлюбі з [PERSON] не перебував. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси від 20.02.2025 № 5137-5003614673, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з малолітньою донькою за адресою: [ADDRESS] (договір оренди від 30.08.2024). Малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси від 20.02.2025 № 5137-5003614674, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 06.06.2025, складеним органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. [PERSON] відповідально ставиться до виховання, розвитку та здоров`я дитини. [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] та отримує постійний дохід. Декларація укладена з лікарем-педіатром дільничним КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради [PERSON] батьком [PERSON] від 31.05.2024. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулася, за місцем проживання доньки не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до листа Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 25.02.2025 № 02-19/36, згідно з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб [PERSON] , [INFO] , на обліку в районних управліннях соціального захисту населення м. Одеси не перебуває. Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.04.2025 № 488РА/01-31, згідно з відомостями Реєстру територіальної громади відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] на території міста Одеси. Згідно з інформацією Відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 20.05.2025 № 30615-2025, [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягалась. Відповідно до інформації державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України від 20.05.2025 № 5/6-10053, [PERSON] , [INFO] , раніше в установі не утримувалася, станом на 19.05.2025 не утримується. Згідно з інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.05.2025 № 1664/4387/24.23-18, не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON] , [INFO] . На засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 11.06.2025 та 25.06.2025 розглядалося питання позбавлення батьківських прав [PERSON] . [PERSON] був присутній на комісії та просив позбавити батьківських прав [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. У зв`язку з викладеним орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. Наданий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав наданий за невеликий проміжок строку проживання позивача разом із дитиною на території м. Одеси, а саме з 20 лютого 2025. З висновку не вбачається, що мати дитини систематично, свідомо та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та передчасним. Вказаний висновок органу опіки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Крім того, вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, тому суд при прийняття рішення не приймає його до уваги. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини. Відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини, незважаючи на обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування. Крім того, суд враховує те, що в країні введено воєнний стан, відповідачка проживає на тимчасово окупованій території і позбавлена можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої права і виконати обов`язки. А також на те, що позивач не звертався до суду із заявою або позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Взагалі відсутні будь-які відомості про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків до початку введення воєнного стану у країні. Тим більше згідно із позицією Верховного Суду (постанова від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19) перебування батька / матері на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Отже, суду не надано переконливих доказів щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed