Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до \~ [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.12.2016 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №26256054366202, відповідно до умов якого, за заявою Клієнта Банк відкрив Клієнту поточний рахунок, видав платіжну карту і надав йому кредит у формі кредитної лінії на строк 12 місяців з наступною автопролонгацією на кожні наступні 12 місяців, у випадку відсутності повідомлення від Банку про закінчення строку кредиту. Розмір процентів за користування коштами кредитної лінії, а також строки та порядок погашення заборгованості, сплати процентів та комісій зазначені в Паспорті споживчого кредиту та/або Інформації про умови кредитування, з якими Клієнт був ознайомлений і згодний, про що свідчить його особистий підпис під текстом зазначеного документа. Сторони при укладенні Кредитного договору погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. У подальшому Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши ліміт Кредитної лінії на рахунку Клієнта і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами в межах Кредитного ліміту, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків та комісії (за наявності) за користування кредитною лінією відповідач виконав не в повному обсязі. Згідно виписок по рахунку позичальника останній платіж на погашення заборгованості здійснено 09.02.2022 року. Внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість перед Банком, що складається з: залишок простроченого кредиту: в сумі 34 511,24 гривень; залишок прострочених відсотків: в сумі 30 482,27 гривень; залишок прострочених комiсiй: в сумі 9 278,37 гривень, що разом становить 74 271,88 гривень і підтверджується виписками з рахунку Клієнта та розрахунком заборгованості. В подальшому сума заборгованості не змінювалась. 11.04.2024 року між АТ «Банк кредит Дніпро» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) був укладений договір факторингу №11/04/24, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість у сумі 74 271, 88 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~422, 40 грн. та витрати пов`язані з оплатою на правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повісток поштовим зв`язком, на адресу суду повернуто рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення. Також повідомлявся шляхом отримання повідомлення у додатку «Viber». Про причини неявки суд не повідомив. Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 03.11.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.12.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] уклали комплексний договір про надання банківських послуг №26256054366202 (опитувальник), відповідно до якого [PERSON] приєднався до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб в ПАТ «Банк кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua (далі - УДБО). Відповідно до п.2.2. УДБО: Клієнт приєднується до УДБО шляхом подання Заяви про надання банківського продукту/послуги або підписанням Комплексного договору про надання банківських послуг встановленої Банком форми, яка свідчить про згоду на прийняття пропозиції Банка на умовах зазначених в УДБО безумовно та у повному обсязі. Відповідно до п. 6.12.1. УДБО: Кредити у вигляді Овердрафту/Кредитної лінії надаються на підставі Заяви про надання кредиту, яка міститься у Комплексному договорі про надання банківських послуг (Опитувальника) (Додаток № 3 до УДБО). Згідно Розділу 1 УДБО: Комплексний договір про надання банківських послуг (Додаток № 3 до УДБО) включає у себе Договір про надання платіжної картки та Кредитний договір, визначає порядок відкриття, здійснення операцій за поточним рахунком (Рахунком), порядок розрахунків та проведення операцій за Рахунком, видача та обслуговування Платіжної картки порядок закриття Рахунку, а також інші умови обслуговування таких [PERSON] та Платіжних карток, умови кредитування Клієнта, нарахування процентів за користування Кредитом, виконання грошових зобов`язань за Кредитом. Комплексний договір про надання банківських послуг укладається шляхом оформлення Заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки та Заяви про надання кредиту та Опитувальника. На підставі Кредитного договору за заявою [PERSON] . Банк відкрив останньому поточний рахунок, видав платіжну карту і надав йому кредит у формі кредитної лінії на строк 12 місяців з наступною автопролонгацією на кожні наступні 12 місяців, у випадку відсутності повідомлення від Банку про закінчення строку кредиту. Згідно Розділу 1 УДБО: Кредитна лінія - форма кредитування, у якій, у межах встановленого ліміту, здійснюється видача і погашення Кредиту згідно з умовами відповідного Банківського продукту/послуги. У разі часткового або повного погашення Кредиту у вигляді відновлювальної Кредитної лінії, позичальник може повторно отримати Кредит у межах встановленого ліміту і терміну дії Кредитної лінії. Розмір процентів за користування коштами кредитної лінії, а також строки та порядок погашення заборгованості, сплати процентів та комісій зазначені в Паспорті споживчого кредиту та/або Інформації про умови кредитування, з якими Клієнт був ознайомлений і згодний, про що свідчить його особистий підпис під текстом зазначеного документа. Крім того, умови нарахування Банком процентів та комісій (за наявності) за користування кредитом та порядок і строки їх оплати Клієнтом визначені Розділом 6 УДБО, зокрема у підрозділі «Особливості надання Кредиту у вигляді Овердрафту/Кредитної лінії», де зазначено: Банк нараховує проценти за користування Кредитом не рідше одного разу на місяць у валюті Кредиту на суму використаного Кредиту, за процентною ставкою згідно з Тарифами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, при цьому враховується перший і не враховується останній день користування Кредитом. Базою для нарахування процентів є щоденна заборгованість за Кредитом на кінець Операційного (робочого) дня. У разі використання Кредиту, Клієнт зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату процентів, нарахованих за користування Кредитом у попередньому календарному місяці, комісії, нарахованої наприкінці попереднього календарного місяця (у разі наявності), частини Заборгованості за Кредитом (якщо це передбачено умовами відповідного Банківського продукту/послуги) та інших Боргових зобов`язань (Заборгованості) згідно з умовами УДБО та діючими Тарифами (далі Обов`язковий платіж). Обов`язковий платіж здійснюється у строк та у розмірі, зазначеному у Заяві та/або Тарифах та/або Розрахунку сукупної вартості та реальної процентної ставки та/або УДБО. Таким чином, сторони при укладенні Кредитного договору погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. У подальшому Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши ліміт Кредитної лінії на рахунку Клієнта і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами в межах Кредитного ліміту, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписках з його рахунку. За ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2.\~ст. 639 ЦК України\~- якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. За правилами ч. 2\~ст. 638 ЦК України\~договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 11.04.2024 року між АТ «Банк кредит Дніпро» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) був укладений договір факторингу №11/04/24, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №26256054366202 станом на 10.04.2024 року має заборгованість у розмірі 74 271, 88 грн., з яких: 34 511, 24 грн. залишок простроченого кредиту, 30 482, 27 грн. залишок прострочених відсотків, 9\~278, 37 грн. залишок прострочених комісій. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України, визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача. На момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідач грошові кошти за кредитним договором не повернув. Як зазначив в позовній заяві позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.04.2024 року, згідно виписок\~по рахунку\~ [PERSON] \~сформувалась заборгованість\~перед Банком,\~що складається\~з:\~залишок простроченого\~кредиту в\~сумі 34\~511,24\~гривень;\~залишок прострочених\~відсотків в\~сумі 30\~482,27\~гривень,\~залишок прострочених\~комiсiй\~в сумі\~9\~278,37\~гривень,\~що разом\~становить 74\~271,88\~гривень.\~ Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за залишком простроченого кредиту та залишку прострочених відсотків підлягає задоволенню. Щодо нарахування комісії, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуття чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8Закону України«Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої\~статті 8Закону України«Про споживче кредитування»\~Правління Національногобанку Українипостановою від 08червня 2017року №49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Так,\~зі змістукомплекстного договору про надання банківських послуг №26256054366202-КР від 14.12.2016 року вбачається,\~що сторонами\~не було\~погоджено сплата\~комісій.\~ Враховуючи зазначене, та той факт, що позивачем не доведено правомірність нарахування прострочених комісій по кредитному договору №26256054366202-КР від 14.12.2016 року, суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача суми нарахованих прострочених комісій за цим кредитним договором, у розмірі 9\~278, 37 грн., що встановлено з наданого детального розрахунку заборгованості, слід відмовити. Дану суму слід вирахувати з загальної суми заборгованості. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34\~511, 24 грн. та відсотках в розмірі 30\~482, 27 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування частини сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає до стягнення судовий збір в сумі 2\~119, 79 грн. Стосовно судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7200,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке. Згідно пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка Миколи Павловича, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3332, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1310920, акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024 року. Договором про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року підтверджено, що він укладений між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка Миколи Павловича про надання правничої допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків. Відповідно до акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 7200,00 грн. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу в цій справі становлять 7200,00 грн., що підтверджується копіями договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка Миколи Павловича, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3332, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1310920, акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024 року, та які підлягають стягненню з відповідача, як судові витрати по цій цивільній справі. Позивачем на виконання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України було надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом. Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв. Таким чином, суд знаходить доведеними судові витрати на правову допомогу в заявленому позивачем розмірі у сумі 7200,00 грн., які понесені позивачем, та за правилами\~статті 141 ЦПК України\~підлягають відшкодуванню стороною відповідача.

Outcome: partial