Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

До суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №526440 від 08.02.2020 в розмірі 13412грн.62коп., з яких: 3000 гривень - борг по кредиту; 8271грн. - борг по процентам за користування кредитом; 2141грн. 62коп. - інфляційні нарахування. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір позики № 526440, зобов`язання за якими цією установою були виконані. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 13412 гривень 62 копійки, з яких: 3000 гривень - це борг по кредиту, 8271 гривня - борг по процентах за користування кредитом та 2141 гривня 62 копійки інфляційні нарахування. Проте, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором до відповідача ТОВ «Сіроко Фінанс»,а вказана установа потім позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду (щодо фактів). 06 лютого 2020 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та ТОВ «Лінеура Україна» уклали між собою договір позики № 526440 про надання коштів у позику (а.с.15-19). І зокрема, за цим договором компанія взяла на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 3000 гривень, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 30 днів та сплачувати проценти від суми кредиту у розмірі 0.01% (акційна процентна ставка) та 1.90% (стандартна процентна ставка) за кожний день користування кредитом. І свої зобов`язання за договором, компанія виконала у повному обсязі, оскільки видала [PERSON] , вказаний у договорі кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 66), але останній у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконав. Через що, у компанії виникло право вимоги до [PERSON] , щодо сплати кредиту на суму 13412 гривень 62 копійки, з яких: 3000 гривень - це борг по кредиту, 8271 гривня - борг по процентах за користування кредитом та 2141 гривня 62 копійки інфляційні нарахування. Проте, 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Лінеура Україна», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 526440 від 08 лютого 2020 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (а.с.24-29). Також, 05.02.2024 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу № 20240205/1, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 526440 від 08 лютого 2020 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (а.с.46-53). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжив не виконувати свої грошові зобов`язання за договором позики № 526440, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 13412 гривень 62 копійки, з яких: 3000 гривень - це борг по кредиту, 8271 гривня - борг по процентах за користування кредитом та 2141 гривня 62 копійки інфляційні нарахування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» уклали між собою договір позики № 526440 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 3000 гривень. І вона взяті на себе зобов`язання виконала повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 30 днів та сплачувати проценти від суми кредиту у розмірі 0.01% (акційна процентна ставка) та 1.90% (стандартна процентна ставка) за кожний день користування кредитом. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинним кредитором, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором № 526440 у розмірі 13412 гривень 62 копійки, з яких: 3000 гривень - це борг по кредиту, 8271 гривня - борг по процентах за користування кредитом та 2141 гривня 62 копійки інфляційні нарахування. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 копійок (а.с.13), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень (а.с.71-73), і оскільки позов підлягає задоволенню, вказані витрати слід також стягнути з відповідача. Отже,

Outcome: approved