Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі також - ТОВ «ФК «Арагон», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та позичальником, яким є [PERSON] , укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3924372. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. строком на 29 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] позичальника, що підтверджується інформаційною довідкою-підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів, в рамках договору про надання фінансових послуг з переказу коштів № ПГ-19 від 04.01.2021. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор № UA434138 направлено відповідачу на номер мобільного телефону, вказаний нею у заявці/анкеті на отримання грошових коштів - [NUMBER] та введено позичальником у відповідне поле на сайті позивача 30.12.2021. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Ініціатором щодо укладення кредитного договору є відповідач, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту, самостійно обрала дату укладення договору, погодилася з умовами кредитування та отримала від товариства кредитні кошти. Відповідно до кредитного договору, підписуючи цей договір, позичальник засвідчує, що вона до підписання договору ознайомлена із Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання кредиту, повний текст яких розміщений на сайті кредитодавця: https://credit-pro.com.ua. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт товариства: обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та строк кредитування, зазначила свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримала грошові кошти, пройшла всі етапи підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством та уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення з даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за кредитним договором становить 109 120,00 грн., яка складається з наступного: 5 000,00 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту; 104 120,00 грн. - сума нарахованих відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 9 514,95 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025; 1 920,77 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Арагон» заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3924372 від 30.12.2021 у розмірі 109 120,00 грн.: збитки завдані інфляцією у розмірі 9 514,95 грн.; три проценти річних у розмірі 1 920,77 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2025 (а.с.57) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22.10.2025 до суду від відповідача надійшла заява в якій вона вказала, що у порушення умов статті 1054 ЦК України та положень укладеного договору про надання коштів у позику № 3924372 від 30.12.2021, позивачем нараховані проценти поза межами строку дії договору кредитування 29 днів. При цьому, проценти нараховані двічі: 104 120,00 грн. за період з 01.06.2022 по 31.05.2025 - за «правомірну» поведінку позичальника, як нібито кредитний договір продовжував діяти, та 1 920,77 грн. за період 24.02.2022 по 01.04.2025 за «неправомірну» поведінку позичальника, як нібито 24.02.2022 умови договору позичальником було порушено та застосовано умови ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності. Згідно з положеннями чинного законодавства України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином інфляційні збитки та 3% річних у будь-якому випадку не підлягають стягненню. Разом з тим, факт визнання кредитодавцем поведінки позичальника (в тому числі й) неправомірною, дає підстави для скасування нарахованих процентів за період з 01.06.2022 по 31.05.2025 за ставкою 1,9%. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги визнає частково, враховуючи вимоги розумності та справедливості, просить позов задовольнити в межах суми боргу в розмірі 5 000,00 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 2 755,00 грн. Також просить зменшити розмір судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги враховуючи критерії розумності їхнього розміру (а.с.70). Представник позивача ТОВ «ФК «Арагон» у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення суду (а.с.4-зворот). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.71). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та [PERSON] укладений договір № 3924372 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого відповідачу наданий кредит у розмірі 5 000,00 грн., строком на 29 днів до 28.01.2022, зі зниженою процентною ставкою 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору; стандартною процентною ставкою 2,3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п. 3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п. 4.1. даного договору (п. 2.1, 3.1, 4.1, 4.2 договору) (а.с.23-26). Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3924372 підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором № UA434138 (а.с.26). Згідно з п. 2.1, 3.1, 4.1 кредитного договору № 3924372 від 30 грудня 2021 року, первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 5 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, строком на 29 днів до 28 січня 2022 року включно, зі сплатою зниженої процентної ставки 1,9% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У п. 4.1. договору зазначено, що знижена процентна ставка в розмірі 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 693,5% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору, якщо позичальник здійснить повне погашення кредиту в цей строк надання кредиту або протягом трьох робочих днів, що слідує за датою, визначеною в п. 3.1. даного договору. Знижена процентна ставка скасовується з дати її застосування, у разі якщо до відносин між сторонами застосовується Стандартна процентна ставка. Відповідно п. 4.2 вказаного договору, стандартна процентна ставка в розмірі 2,3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом є фіксованою і становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1 цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п. 4.1 даного договору. За змістом п. 4.6 договору, в будь-якому випадку проценти нараховуються до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за цим договором, проте не більше ніж 100 календарних днів з першого дня прострочення, після чого нарахування процентів може бути припинено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно з п. 9.8 кредитного договору, з першого дня прострочення строку кредиту нараховуються проценти відповідно з умовами п. 4.2 цього договору протягом 100 днів (включно). У Додатку №1 до Договору позики № 3924372 від 30.12.2021 встановлено графік платежів та зазначено, що сума позики складає 5 000,00 грн., строк користування позикою 29 днів з 30.12.2021 по 02.03.2022, проценти за користування кредитом - 2 755,00 грн., загальна вартість кредиту - 7 755,00 грн., реальна річна процентна ставка - 27 965,70 грн. Додаток № 1 до Договору позики підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA434138 (а.с.26-зворот). Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід», в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-19 від 04.01.2021 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної інструкції 282856; платник: ТОВ «ФК «Арагон», код 42014911; номер транзакції 34088-54841-95304; дата/час здійснення переказу коштів 2021-12-30 19:31:27; сума переказу 5 000,00 грн.; номер платіжної картки отримувача [NUMBER] ; емітент платіжної картки отримувача PRIVAT BANK; код авторизації 418436; код RRN 003105686161; призначення переказу: видача кредиту по договору 3924372 (а.с.22). Відповідно до довідки щодо ідентифікації позичальника в системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» від 30.12.2021, позичальнику [PERSON] направлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER] 30.12.2021 о 19:30:27 на номер телефону [NUMBER] . Ідентифікатор введено позичальником (відправлено товариству) 30.12.2021 о 19:31. Перерахування грошових коштів позичальнику 30.12.2021 о 19:31:27 (а.с.19). З розрахунку заборгованості за договором № 3924372 від 30.12.2021 станом на 31.05.2025 вбачається, що заборгованість [PERSON] за період 31.05.2022 - 31.05.2025 (1096 днів) становить 109 120,00 грн., з них: тіло кредиту - 5 000,00 грн., сума нарахованих відсотків - 104 120,00 грн., відсоткова ставка - 1,90% (а.с.27, 7-18). Відповідно до розрахунку заборгованості, розмір інфляційних збитків розрахованих за договором № 3924372 за період з 01.03.2022 по 01.04.2025 становить 9 514,95 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 24.02.2022 по 01.04.2025 становить 1 920,77 грн. (а.с.20-21). Вказані суми заявлені позивачем до стягнення. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, судом встановлено, що відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт кредитодавця та обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та строк кредитування, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримала грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн., пройшла всі етапи підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством та уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу, в тому числі і підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «ФК «Арагон» перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки [PERSON] . У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Даних на спростування належності відповідачу карти № [NUMBER] матеріали справи не містять. Отже, надані позивачем докази підтверджують укладення договору № 3924372 від 30.12.2021 між ТОВ «ФК «Арагон» та [PERSON] . Також суд враховує, що відповідачем не заперечується факту укладення договору № 3924372 та отримання нею кредитних коштів від ТОВ «ФК «Арагон» та наявність заборгованості по кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідач не визнала вимоги позову в частині нарахування процентів поза межами 29- денного строку кредитування, який сторони договору визначили під час його укладання. Зазначила відповідач про те, що визнає суму заборгованості за відсотками за 29 днів користування кредитом, погоджені у договорі кредиту в розмірі 2 755,00 грн., в іншій частині вимоги позову щодо суми відсотків не визнає. На підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за означеним кредитним договором позивач надав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості», які містять відомості про здійснені щомісячні нарахування, суму заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами. З вказаних розрахунків суд встановив, що проценти нараховані відповідачу поза межами строку кредитування. Такі нарахування позивачем проведено відповідачу за період з 31.05.2022 по 31.05.2025, однак термін кредитування за договором № 3924372 до 28.01.2022 (включно). З огляду на вказане суд зазначає, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п. 3.1. договору, кредит надається строком на 29 днів до 28.01.2022. Водночас, у пункті 4.6. договору сторони погодили, що у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом трьох календарних днів, після закінчення визначеного пунктом 3.1. цього Договору строку, проценти за користування кредитом не нараховуються протягом вказаних трьох календарних днів, в іншому випадку проценти за користування кредитом нараховуються відповідно до умов п. 4.2. цього Договору з першого дня прострочення. В будь-якому випадку проценти нараховуються до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за цим Договором, проте не більше ніж 100 (сто) календарних днів з першого дня прострочення, після чого нарахування процентів може бути припинено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Отже, сторони погодили, що проценти за користування позикою можуть бути нараховані позикодавцем не більше як за 129 днів (29 днів + 100 днів) в обумовленому розмірі. Проте, як вбачається з наданого позивачем Розрахунку заборгованості (а.с.27, 7-18), ним застосована знижена відсоткова ставка 1,9%, проте період нарахування: 31.05.2022 по 31.05.2025, що становить 1096 днів. Відтак суд наводить власний розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідача: 5 000,00 грн. (сума кредиту) х 1,9% (процентна ставка, використана позивачем) х 129 днів = 12 255,00 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків підлягають до часткового задоволення в розмірі 12 255,00 грн. Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача суми інфляції за період із 01 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року в сумі 9 514,95 грн. та 3% річних за період із 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року в сумі 1 920,77 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Постановою Верховного Суду від 12 березня 2018 у справі № 914/712/16 зазначено, що базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжено, він триває і наразі. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. За змістом вказаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем нараховану відповідачу збитки завдані інфляцією за період з 1 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року та три проценти річних від простроченої суми за період із 24 лютого 2025 року по 01 квітня 2025 року. Здійснюючи такі нарахування за вказані періоди позивачем не враховано вище зазначених перехідних положень ЦК України. З огляду на це, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині вимог про стягнення з відповідача суми інфляції та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, заборгованість частково визнана відповідачем, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості: за кредитним договором № 3924372 від 30.12.2021 у сумі 17 255,00 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 14,31% (17 255,00 грн. х 100 : 120 555,72 грн.), а тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 346,65 грн. (2 422,40 грн. х 14,31%). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідач у своїй заяві просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу, вважає, що витрати в розмірі 5 000,00 грн. є завищеними та не відповідають складності справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Судом установлено, що 02 червня 2025 року між Адвокатським бюро «Тараса Онищенка» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» було укладено договір про надання правової допомоги № 2025/06/02 (а.с.33-35). Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 24.06.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, адвокатське бюро «Тараса Онищенка» та ТОВ «ФК «Арагон» уклали дану додаткову угоду та вирішили викласти п. 1 в наступній редакції: відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами: в тому числі і щодо [PERSON] за договором № 3924372 від 30.12.2021. Згідно п. 4.3. Договору вартість послуг виконавця за супровід 1 справи становить - 5 000,00 грн. (а.с.30-31). Згідно з копією платіжної інструкції № 146 від 26 червня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» перерахувало на рахунок Адвокатського бюро «Тараса Онищенка» кошти в сумі 5 000,00 грн., призначення платежу «додаткова угода № 2 від 24.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, Зеніна О.О.» (а.с.29). Отже, стороною позивача подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15). Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved