Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал - Фінанс" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 194665,36 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 83609,83 грн, сума заборгованості за процентами - 39 746,59 грн, сума заборгованості за плату за обслуговування - 71 308,94 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідно до кредитного договору №Z62.00404.004633475 від 07.12.2018, укладеного між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 93956,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком до 07.12.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку щомісячних платежів. 25.07.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна", правонаступником якого є ТОВ "Свеа Фінанс", укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ "Росвен Інвест Україна". 26.07.2023 між ТОВ "Росвен Інвест Україна", правонаступником якого є ТОВ "Свеа Фінанс", та ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу №01.02-3823, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс". Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 25.08.2025 на 10:30 годин. 25.08.2025 розгляд справи відкладено на 06.10.2025 до 10:00 годин. 06.10.2025 розгляд справи відкладено до 25.11.2025 до 13:00 годин. 25.11.2025 сторони у судове засідання не з`явились. Позивач у поданому клопотанні просить розглянути справу за відсутністю його представника та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлена судом, шляхом надіслання їй повідомлення за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до відомостей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради є зареєстрованим місцем проживання відповідача. Водночас вказані поштові відправлення були повернуті на адресу суду з відміткою органу поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась без поважних причин або без повідомлення причин, відзив на позов не подала, суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу від 25.11.2025. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, з урахуванням приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 між Акціонерним товариством "Ідея Банк" (надалі - банк) та [PERSON] (надалі - позичальник) укладено кредитний договір №Z62.00404.004633475, відповідно до п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 93956,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з п.1.2 договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. За умовами п.1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставка, збільшена на 5,5% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішення правління банку становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15% (п.1.4 договору). Відповідно до п.1.7 договору банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів за кредитним договором листом без внесення змін (доповнень) до договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається надісланим в день його відправлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому договорі. Пунктом 2.5 договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць методом "факт/факт", а плата за осблуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. У розділі 6 договору сторони узгодили графік щомісячних платежів за кредитним договором. Наведені умови договору узгоджені сторонами у паспорті споживчого кредиту. На виконання умов кредитного договору №Z62.00404.004633475 відповідно до ордера-розпорядження №1 про видачу кредиту банком перераховано позичальнику 81700,87 грн та відповідно до ордера-розпорядження №2 про сплату страхового платежу - 12255,13 грн. Відповідно до виписки за кредитним договором №Z62.00404.004633475 [PERSON] 07.12.2018 отримала кредитні кошти у розмірі 93956,00 грн, частково здійснювала повернення кредитних коштів та сплачувала обумовлені договором платежі. При цьому, дебет і кредит на кінець розрахунку становить 150 292,84 грн та 150 292,84 грн. Відповідно, вхідний та вихідний 0,00. Надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z62.00404.004633475 свідчить про те, що станом на 25.07.2023 заборгованість відповідача перед АТ «Ідея Банк» становить 194665,36 грн, з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 83609,83 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 39 746,59 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 71308,94 грн. 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - фактор) укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до п.2.1 якого за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. За умовами п.3.1 договору загальна сума фінансування фактором клієнту під відступлення права вимоги становить 12163508,00 грн та включає в себе фінансування відповідно до реєстру боржників №1, реєстру боржників №2, реєстру боржників №3. Відповідно до п.4.1 договору фактор зобов`язується сплатити суму фінансування у розмірі 11963508,00 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі ті підписання сторонами договору і реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу "вчасно". Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п.4.1 цього договору (п.5.1 договору). Відповідно до платіжної інструкції №9217 від 26.07.2023 ТОВ "Росвен Інвест України" здійснило АТ "Ідея Банк" оплату фінансування згідно договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 у розмірі 11963508,00 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 до ТОВ "Росвен Інвест України" перейшло право вимоги АТ "Ідея банк" до [PERSON] за кредитним договором №Z62.00404.004633475 у загальному розмірі 194665,36 грн. 26.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал - Фінанс" (далі - фактор) укладено договір факторингу №01.02.-38/23, відповідно до п.2.1 якого, за цим договором клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.2.2 договору, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 1981288,79 грн (п.4.1 договору). Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1 цього договору (п.5.1 договору). На виконання умов договору факторингу №01.02.-38/23 ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал - Фінанс" сплачено ТОВ "Росвен Інвест України" 1981288,79 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №128 від 26.07.2023. Відповідно до витягу з реєстру боржників до ТОВ "Факторингова компанія "Укрглобал - Фінанс" перейшло право вимоги ТОВ "Росвен Інвест України" до [PERSON] за кредитним договором №Z62.00404.004633475 у загальному розмірі 194665,36 грн. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки, а також плату за обслуговування, відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд враховує, що у кредитному договорі №Z62.00404.004633475 сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов для даного виду договорів, договір підписаний сторонами. Отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання. Підписавши кредитний договір, відповідач надала свою згоду на оплату усіх зазначених у ньому платежі. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Положеннями статей 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором №Z62.00404.004633475 становить 194665,36 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 83609,83 грн, сума заборгованості за процентами - 39 746,59 грн, сума заборгованості за плату за обслуговування - 71 308,94 грн. Суд враховує, що укладений між сторонами кредитний договір №Z62.00404.004633475 є споживчим. Частинами 1,3 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Водночас, вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Пунктом 1.10 кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. На виконання вимог п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 вказаних Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п.8 Правил). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч.1 та 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням наведеного, встановлені положеннями кредитного договору №Z62.00404.004633475 умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є нікчемними в силу закону. Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.08.2022 у справі №757/37126/18 зазначено, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.202 у справі № 911/19/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2023 у справі №204/5103/21 вказано, що "суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань". Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за спірним кредитним договором. Надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкову суму кредиту, на яку згідно умов договору мають нараховуватись відсотки. Крім того, надана позивачем виписка по рахунку не є безумовним доказом підтвердження достовірності розміру заборгованості, оскільки вона не містять інформації про розмір відсоткової ставки, алгоритму нарахування відсотків. З вказаного документу неможливо дослідити суми вхідного залишку за рахунком, суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку, оскільки в кінці вони однакові, також немає суми вихідного залишку. З наданої позивачем виписки вбачається, що з сум, які сплачувала відповідач на погашення заборгованості за кредитом, банк спрямовував на погашення, зокрема, кредитної заборгованості, відсотків за договором, плати за обслуговування кредиту, однак такі дані не відображені в довідці-розрахунку заборгованості. Суд вважає, що відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитним договором та наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленому до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Таким чином, суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності здійснених нарахувань заборгованості або провести власний розрахунок. При цьому, сам по собі додаток до договору факторингу у вигляді витягу з реєстру боржників не підтверджує, яку суму коштів фактично отримала відповідач за укладеним кредитним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У поданому клопотанні представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що положення кредитного договору №Z62.00404.004633475 щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а також недоведеність позивачем розміру заборгованості відповідача за спірними кредитними договорами в частині стягнення основного боргу та відсотків, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed