Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

29 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Другий відділ ДВС про звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням суду від 26.01.2012 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів доходу щомісячно. Ухвалою суду від 16.01.2025 року видано дублікат виконавчого листа. Постановою державного виконавця від 18.02.2025 року відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів, також виконавцем видано довідку-розрахунок, згідно якої за період з 01.02.2015 року по 01.03.2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 255\~353,63 грн. Вказує що добровільно приймав участь в утриманні і вихованні дитини та добровільно перераховував кошти, а також брав участь в інших витратах, таких як придбання одягу, відпочинок. Зазначає також, що у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, він тривалий час не міг працювати, у 2023 році та у 2025 році перебував на стаціонарному лікуванні. Влаштувався на роботу лише 17.05.2025 року. Позивач просить звільнити його від вказаної заборгованості у зв`язку із його станом здоров`я та важким матеріальним становищем. Відповідач подала відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вказує, що позивач не сплачував аліменти, а лише інколи надсилав кошти, які не покривали навіть половини додаткових витрат на дитину, тоді як донька [PERSON] є обдарованою дитиною, відвідує уроки іноземної мови та професійно займалась хореографією, окрім того має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування. Заперечує факт придбання одягу та взуття для доньки, оскільки надані позивачем квитанції не підтверджують факт передачі одягу, більше того, деякі з них стосуються придбання одягу для хлопчика та не відповідають розміру і віку Злати. Вважає також, що позивачем не доведено факт, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку із його хворобою, тоді як вона теж має проблеми зі здоров`ям, однак, працює та утримує доньку, незважаючи на порушення позивачем принципу рівності батьків щодо виховання та утримання дитини. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на відзив, вказує, що приймає активну участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини, квитанції на придбання одягу є дійсними, одяг дитині передавався. Вважає, що відповідачем не спростовано факту його участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Відповідачем надано додаткові пояснення, вказує, що додані до позову квитанції не підтверджують факту придбання речей саме для дитини та їх фактичної передачі, оскільки з аналізу наданих чеків убачається, що покупки здійснювалися різними особами про що свідчить використання різних дисконтних карток покупця, придбаний одяг не відповідає ні статі, ні віку, ні розміру дитини, а отже, не може розглядатися як забезпечення її потреб. Фактичної передачі будь-якого одягу чи взуття від позивача дитині не було. Вважає, що наведені позивачем твердження та додані квитанції не можуть вважатися належними і допустимими доказами його участі у матеріальному забезпеченні дитини. Зазначає також, що наявність хвороби сама по собі не звільняє позивача від сплати аліментів. Вважає позовні вимоги не обґрунтованими. 06.06.2025 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче провадження. 27.08.2025 року справу призначено до слухання по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити із наведених підстав. Позивач вказує що у зв`язку із станом здоров`я тривалий час не міг працевлаштуватись, попри що добровільно брав участь у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вказують, що позивач не приймав участі у вихованні дитини, лише декілька разів перераховував незначні кошти, що не покривали найнеобхідніших витрат, докази що він сплачував аліменти та надавав матеріальну допомогу, відсутні. Просять відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що згідно дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів було відкрито виконавче провадження і станом на 17.11.2025 року заборгованість за період з 01.02.2015 року по 01.11.2025 року становить 268\~572,88 грн. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26.01.2012 року в справі №2/2218/753/12 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів доходу щомісячно. Ухвалою суду від 16.01.2025 року за заявою [PERSON] видано дублікат виконавчого листа. Постановою державного виконавця від 18.02.2025 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів. Виконавцем видано довідку-розрахунок, згідно якої за період з 01.02.2015 року по 01.03.2025 року заборгованість по сплаті аліментів становить 255\~353,63 грн., а станом на час слухання справи борг становить 268\~572,88 грн. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Статтями 76 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що він добровільно приймав участь в утриманні і вихованні дитини та добровільно перераховував кошти, а також брав участь в інших витратах. Зазначає, що у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, він тривалий час не міг працювати, у 2023 році та у 2025 році перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із чим не може погасити заборгованість. Станом на листопад 2025 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку із важким станом здоров`я він влаштувався на роботу лише у травні 2025 року на 0,5 ставки посадового окладу і тому просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 255\~353,63 грн. При вирішенні даного спору суд має насамперед враховувати його наслідки для малолітньої дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач. Також суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 273 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд вважає за необхідне зазначити, що заборгованість по аліментах виникла з лютого 2015 року. В позовній заяві позивач вказує, що перебував на стаціонарному лікуванні у 2023 році (згідно виписки 8 днів). Також на підтвердження свого стану здоров`я надає медичні документи за 2025 рік. Однак, суд вважає, що позивачем не доведено факт, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку з його хворобою, оскільки відсутні докази, які підтверджують неможливість сплати аліментів з 2015 року (довідки, висновки МСЕК про ступінь втрати працездатності тощо). Позивач вказує, що не міг працевлаштуватись за станом здоров`я, водночас у наданих медичних документах відсутні встановлення ступеня втрати працездатності, інвалідності, або інших протипоказань чи рекомендацій лікарів, що б перешкоджали позивачу працювати та утримувати дитину, до того ж діагнози [PERSON] , встановлені йому в квітні 2025 року, не завадили йому працевлаштуватись на посаду тренера-викладача у [PERSON] 14 травня 2025 року. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами. Суд зазначає, що наявність у позивача загального захворювання, не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина сама по собі не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Щодо посилань позивача про те, що він приймав добровільну участь у вихованні та утриманні дитини, періодично надсилав кошти, а також купував одяг, взуття, возив на відпочинок, що частково визнавалось відповідачем, то суд приходить до висновку, що дані твердження не підтверджують ті обставини, що такі витрати були саме аліментами в розумінні ст. 181 СК України. Тоді як батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та мають рівні права та обов`язки щодо неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи встановлені судом обставини та наведені висновки, суд не вбачає підстав для звільнення позивача [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed