Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - позивач), звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №011/61179/471308 від 02.11.2018 в розмірі 142490 грн 73 коп. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Коллект Центр» зазначив наступне. 02 листопада 2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/61179/471308, відповідно до яких Банк надав Позичальнику грошові кошти за умовами передбаченими Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 02.11.2020 та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. [PERSON] в порушення умов договорів, заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у нього обліковується прострочена заборгованість, яка становить 142490 грн 73 коп, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 93326,43 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 30807,07 грн; інфляційні збитки 14682,99 грн, нараховані 3% річних 3674,24 грн, яку позивач просить стягнути на його користь, оскільки право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал», а також відповідно до Договору відступлення права вимоги №19-10/2022 від 19.10.2022, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 142490,73 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв до суду не подав, не повідомив суд про причини неявки. Ухвала суду разом з позовною заявою була направлена судом за місцем реєстрації відповідача. Направлення рекомендованого листа на адресу проживання (реєстрації) відповідача, який повернувся у зв`язку із «адресат відсутній» є належним повідомленням особи про місце і час розгляду справи, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 27.11.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 листопада 2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/61179/471308. Поточний ліміт кредиту 105000 грн, строк дії договору 24 місяці (а.с.12-16). Сторони кредитного договору погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту від згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. 20.09.2019 між AT «Райфайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №114/2-19-F, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками AT «Райфайзен Банк» (а.с.24-29). 19.10.2022 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» укладено Договір факторингу №19-10/2022, за умовами якого ТОВ «Колект Центр» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками AT «Райфайзен Банк» (а.с.30-34). Факт укладення договір факторингу підтверджується платіжними дорученнями. До матеріалів справи позивачем долучено підписані та скріплені печатками двох сторін Реєстри боржників та Зміни до Реєстру боржників (а.с.6, 14-29, 34). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №011/61179/471308 від 02.11.2018 становить 142490,73 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 93326,43 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 1144,10 грн; заборгованість за відсотками, нарахована новим кредитором в межах дії строку договору з 11.10.2019 по 01.11.2020 29662,97 грн; заборгованість по 3% річних (за період з 02.11.2020 по 23.02.2022) 3674,24 грн; заборгованість по інфляційних збитках (за період з 11.2020 по 02.2022) 14682,99 грн (а.с.22). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 02.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №011/61179/471308. За вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти. Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цими кредитними договорами були отримані на виконання умов договору. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти у повному обсязі згідно вимог договірних зобов`язань та не сплатив проценти за користування ними. Отже, відповідач у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» у порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість за відповідними кредитними договорами. При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача суд враховує наступне. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №011/61179/471308 від 02.11.2018 становить 142490,73 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 93326,43 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 1144,10 грн; заборгованість за відсотками, нарахована новим кредитором в межах дії строку договору з 11.10.2019 по 01.11.2020 29662,97 грн; заборгованість по 3% річних (за період з 02.11.2020 по 23.02.2022) 3674,24 грн; заборгованість по інфляційних збитках (за період з 11.2020 по 02.2022) 14682,99 грн (а.с.22). Щодо стягнення інфляційних збитків та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України вказує про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, такі нарахування здійснені до 24.02.2022, а саме нараховані 3 % річних за договором №011/61179/471308 від 02.11.2018 нараховані за період з 02.11.2020 по 23.02.2022, а відтак підлягають стягненню, з огляду на те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Таким чином, нарахування як відсотків в межах дії договору (до 01.11.2020), так і заборгованості за інфляційних збитків та 3% річних здійснено позивачем у відповідності до вимог Договору і законодавства, тому сума заборгованості в розмірі 142490,73 грн підлягає стягненню. Розподіл судових витрат у справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У поданому позові ТОВ «Коллект Центр» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 25000 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Коллект центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024; прайс-листом адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс»; заявкою про надання юридичної допомоги №323 від 01.08.2025; витягом з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 (а.с.8-11). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмір 4000 грн. Вказану суму суд вважає співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задоволено повністю, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved