Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

28 серпня 2025 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами природного газу по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний об`єкт нерухомості належить відповідачу на праві власності. Відповідачем, в період з травня 2022 р. по травень 2025 р. за адресою [ADDRESS] , було спожито природний газ на загальну суму 42 759,22 грн., вартість якого залишається не оплаченою споживачем. Оскільки відповідач не сплачувала нараховані суми за спожитий природний газ, тим самим неналежно виконувала свої зобов`язання, чим порушуються права ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Просить суд стягнути з [PERSON] борг за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь позивача суму основного боргу в розмірі 42 759,22 грн., та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, заяв, клопотань не надала. Оскільки відповідач належним чином повідомлялась про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання відповідачу природного газу за адресою: [ADDRESS] , ЕІС код споживача 56ХМ25К7741197472. Згідно даних фінансового стану по особовому рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] вбачається, що за період з травня 2022 по травень 2025, було спожито природний газ на загальну суму 42 759,22 грн., вартість якого залишилася не оплаченою споживачем. Судом установлено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій постачання природного газу …» на території України. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, та ст.6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Пунктом 32 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу (п.2 ч.1 ст.15 ЗУ «Про ринок природного газу»). За змістом ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» побутовим споживачам є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.205, 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У поданій позовній заяві позивачем зазначено, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» постачав природний газ, а відповідач отримувала його та використовувала для власних потреб. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачувала нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому порушує право ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Відповідно до ст.12 ч.3,4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надала суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд враховуючи, що відповідач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , вважає що з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто судові витрати у справі.

Outcome: approved