Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13.08.2021 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 3147936, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 5000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 13.08.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору шляхом переказу на картковий рахунок, проте позичальник не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.11.2021 було укладено договір № 29-11-102 відповідно до якого ТОВ «Міолан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3147936. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3147936. ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3147936. Позивач зазначає, що заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3147936 від 13.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 42409.00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37244.00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн.; заборгованість за комісіями - 165.00 грн.; інфляційні збитки - 0.00 грн.; нараховані 3% річних -0.00 грн. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальний розмір заборгованості в сумі 42409 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 16 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 17.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.09.2025 року представником відповідача адвокатом Гешевою Ю.Л. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання вказує на те, що вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає сума заборгованість за Договором про споживчий кредит №3147936 від 13.08.2021 року у розмірі 5659 грн, з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за нарахованими процентами 494 грн., заборгованість за комісією 165 грн. Зазначене обгрунтовує тим, що згідно умов договору про споживчий кредит №3147936 укладеного між ТОВ «Міолан» та [PERSON] 13.08.2021 року вбачається, що сума наданого кредиту становить - 5000 грн. Строк кредитування 26 днів - до 08.09.2021 р. Загальні витрати позичальника становлять - 5659 грн., які включають в себе суму кредиту - 5000 грн., комісію - 165 грн. та відсотки за користування - 494 грн. із розрахунку 0,38 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно інформації, яка зазначена у Договорі та Паспорті споживчого кредиту вбачається, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3. Договору. Зі змісту укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договору, вбачається, що кредит надається строком на 26 днів з 13.08.2021 року (строк кредитування) (пункт 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 08 вересня 2021 року (пункт 1.4 договору). Дійсно, як зазначає позивач, відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 08 вересня 2021 року, але не вказано іншої умови, «або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1.2 цього договору». Представник відповідача вказує, що за вказаними умовами договору про споживчий кредит сторони погодили строк його дії до 08 вересня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Пунктом 2.2.1 договору визначено, що у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 Договору, матеріали справи не містять. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 26-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, в договорі визначається як стандартна процентна ставка (п. 1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у встановлений п. 1.3 договору строк кредитування) 26-ти денний термін, тобто фактично є санкцією. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.2.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за N 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. 02.10.2025 року представником позивача надано відповідь на відзив, зазначаючи про те, відзив є необґрунтованим. Вказує на те, що Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» вбачається нарахування відсотків відповідно до п. 1.5.2 та нарахування відсотків відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00% (з урахуванням п. 2.3.1.2 договору на підставі проведеної та погодженої сторонами пролонгації). 29.11.2021 було укладено договір № 29-11-102 відповідно до якого ТОВ"Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3147936. На підставі даного договору, відповідно до положень договору ТОВ «Вердикт Капітал», починаючи з 29.11.2021 року до 10.01.2023 року відбувалось нарахування процентів відповідно до 1.6. Договору за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ " Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3147936. На підставі даного договору, відповідно до положень договору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», починаючи з 10.01.2023 року до 28.08.2025 року відбувалось нарахування процентів відповідно до 1.6. Договору за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту. Додатково зазначили, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до Боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору про відступлення права вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у позові просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн, а він у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору). Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом пропозиції [PERSON] укласти цей договір (анкета-заява №3147936) від 13.08.2021 і прийняття пропозиції ТОВ «Мілоан» [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) L72972 направлений товариством на номер телефону відповідача зазначеного ним у Анкеті-заяві ( [NUMBER] ) Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 26 днів з 13.08.2021 року; термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 08.09.2021. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 5659 грн. (пункт 1.5 кредитного договору). Згідно пунктів 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7 кредитного договору: комісія за надання кредиту 165 грн, яка нараховується за ставкою 3,30 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 494 грн, які нараховуються за ставкою 0,38 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 кредитного договору). За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування строку (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства milioan.ua. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3147936 від 13 серпня 2021 року, визначено графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 08 вересня 2021 року в розмірі 5659 грн з яких: 5000 грн - сума кредиту, 494 грн - проценти за користування кредитом, 165 грн. - комісія за надання кредиту. Вказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту № 3147936 (Додаток №2 до Договору про споживчий кредит №3147936 від 13.08.2021), та в анкеті-заяві на кредит №3147936 від 13 серпня 2021 року. Відповідно до довідки про ідентифікацію, [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан», одноразовий ідентифікатор L72972, дата відправки ідентифікатора позичальнику 13 серпня 2021 року, номер телефону ( [NUMBER] ). Того ж дня, 13 серпня 2021 року, ТОВ «Міліон» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] (платіжна карта [NUMBER] ) 5000 грн кредитних коштів. [PERSON] в установлений кредитним договором строк не повернув грошові кошти в повному обсязі, не сплатив проценти за користування ними. Станом на 07 листопада 2021 року розмір заборгованості за кредитним договором склав 20659 грн, із яких 5000 грн. - тіло кредиту, 15494 грн проценти, 165 грн. комісія (розрахунок заборгованості ТОВ «Мілоан» за період з 13.08.2021 по 07.11.2021). 29 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі і за договором про споживчий кредит № 3147936 від 13 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі і за договором про споживчий кредит № 3147936 від 13 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Пунктом 5.4. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року передбачено, що до Нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, Новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів). 10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило, а ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 3147936 сума заборгованості складає 42409 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 37244 грн., заборгованість за комісією - 165 грн. Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованості за кредитним договором № 3147936, укладеним між ТОВ «Міліон» та [PERSON] , відповідач свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого, станом на 10 січня 2023 року загальна заборгованість по кредитному договору № 3147936 становить 42409 грн та складається із: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 15494 грн; нараховані відсотки зг.кр.дог. - 21750,00 грн; заборгованість за комісією 165 грн Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, колегія суддів вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження N 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження N 61-2303св21). Підписавши вказаний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчого кредиту від ТОВ «Мілоан». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3147936 від 13 серпня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан та [PERSON] 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає ТОВ «Коллект центр» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Коллект центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до божників, зазначених у Додатку № 3 до цього договору, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором № 3147936 від 13 серпня 2021. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Коллект центр» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З вимог позивача вбачається, що ТОВ «Коллект центр» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитними договорами відносно позичальниці, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Коллект центр» права вимоги за договором кредиту. Судом встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з позовом, відповідач [PERSON] не погашав заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «Коллект центр». Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, не надав, відтак, суд приходить до висновку про те, що заборгованість за основним боргом у сумі 5000 грн. на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 37244 грн. Зі змісту укладеного між сторонами договору, вбачається, що кредит надається строком на 26 днів з 08 вересня 2021 року (строк кредитування) (пункт 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 08 вересня 2021 року (пункт 1.4 договору). Дійсно, відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору № 3147936 від 13 серпня 2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 08 вересня 2021 року, але не вказано іншої умови, зокрема, як зазначає позивач, "або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1.2 цього договору". Отже, за вказаними умовами договору про споживчий кредит № 3147936 сторони погодили строк його дії до 08 вересня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Пунктом 2.2.1 договору визначено, що у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору. Як було зазначено вище, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії, визначені п. 2.2.1 Договору, матеріали справи не містять. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 26-ти денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, в договорі визначається як стандартна процентна ставка (п. 1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у встановлений п. 1.3 договору строк кредитування) 26-ти денний термін, тобто фактично є санкцією. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.2.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не повернення позичальником кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених п. 2.2.1 договору (сплати комісій за продовження дії договору) є неправомірною поведінкою, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 26-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами пункту 1.5.2. Кредитного договору була застосована фіксована процентна ставка в сумі 494,00 гривень в період з 13.08.2021 по 08.09.2021, тобто протягом строку дії договору. Отже, за вказаними умовами договору про споживчий кредит № 33147936 сторони погодили строк його дії до 08.09.2021, тому починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 494 грн за період з 13 серпня 2021 року по 08 вересня 2021 року, виходячи з розрахунку: 5 000,00 грн (тіло кредиту) х 0,38 % (відсоткова ставка) х 26 днів (строк позики). При цьому, жодних доказів на спростування строку надання позики тривалістю більше 26 днів позивачем не надано. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила висновок, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незаінтересованості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто коли слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 26 днів відповідно, в т.ч. графіком платежів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав 08.09.2021 року й саме в межах цього строку ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Враховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, до стягнення з відповідача підлягають відсотки, лише в межах дії кредитного договору, тобто у сумі 494 грн. Крім того, як позивачем так і відповідачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал ассістанс», прайс-лист АО «Лігал ассістанс», та витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року за надані послуги на загальну суму 16000 гривень. На підтвердження надання правової допомоги відповідачем надано копію Договору про надання правничої допомоги від 22.09.2025 укладеного між адвокатом Гешевою Ю.Л. та [PERSON] , копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2025 року відповідно до якого сторонами підтверджено сплачено послуги у розмірі 5000 грн. З огляду на вищевикладене з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 321,81 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2125,58 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. В свою чергу з ТОВ «Коллект Центр» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 4336 грн. Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь [PERSON] з ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 1888,61 грн. (4336 грн. - (2125,58+321,81 грн.). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial