Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Солоненка Б.М. (повноваження на а.с.51-52) звернулася до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем за законом після смерті батька, спадщину прийняла так як на день смерті постійно проживала разом із спадкодавцем. Іншими спадкоємцями за законом є її мати [PERSON] та сестра [PERSON] , які спадщини не прийняли та на неї не претендують. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27.10.2025 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи №68/2013, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, його представник25.11.2025 подав заяву в який просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача. Не заперечує проти ухвалення рішення по суті позову [PERSON] в підготовчому засіданні. Позовні вимоги підтримує в заявленому розмірі (а.с.64-65). Відповідач копію ухвали від 27.10.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 28.10.2025, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 65). Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Жван Могилів-Подільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.13). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 82399,00 гривень (а.с.50). Факт належності будинку садибного типу спадкодавцю, його вартість та належний технічний стан підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с.34-39), витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 25 від 08.05.2025 року (а.с.41-45), відміткою про проведене технічне обстеження (а.с.40), виписками з погосподарських книг №1, №2, №3 за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки (а.с.46-47), висновком про вартість об`єкта оцінки (а.с.50), рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів від 16.06.1988 №108 «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району» (а.с.49). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб-спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвом про смерть (а.с.13), свідоцтвом про народження позивача (а.с.14), довідкою старости Жванського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №213 від 01.10.2025 (а.с.16), стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до положень ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки старости Жванського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №213 від 01.10.2025 слідує, що спадкодавець [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця з ним була зареєстрована та проживала його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.16). З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №68/2013, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] єдина спадкоємиця за законом, яка прийняла спадщину подавши 22.03.2013 року в нотаріальну контору заяву про її прийняття. При цьому, інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, подавши 22.03.2013 року нотаріусу відповідні заяви. Таким чином, позивач єдина спадкоємиця за законом яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , отримавши 06.08.2014 свідоцтва про право на спадщину за законом на належні тому земельні ділянки. Разом з тим, 24 вересня 2025 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документа який підтверджує право власності на нерухоме майно і необхідний для вчинення нотаріальної дії (а.с.27). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно суду необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19), від 14 серпня 2024 року у справі №201/12325/20 (провадження № 61-1987св22). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 149/2547/19-ц (провадження № 61-14132 св 21) зазначено, що «будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року), не подається виходячи з положень\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05 серпня 1992 року законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права, відтак, її відсутність не свідчить про відсутність у особи права власності. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Як вбачається з характеристики об`єкта нерухомого майна (узагальнена інформація) (а.с.39) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1917 по 1989 рік. Згідно відмітки про проведене технічне обстеження та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №25 від 08.05.2025 року, житловий будинок по [ADDRESS] можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с.40, 41-45). З виписок з погосподарських книг №1, №2, №3 за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки, виданих старостою Жванського старостинського округу від 24.07.2025 (а.с.46-47) слідує, що головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] був [PERSON] . Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що підтверджується архівним витягом з рішення виконавчого комітету Жванської сільської ради №17 від 16.09.1993 року «Про заяви громадян про передачу у приватну власність земельних ділянок, що раніше були надані їм для користування» (а.с.48). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів від 16.06.1988 №108 «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району» вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с.Жван Жванської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с.49). Однак, згідно довідки КП Могилів-Подільське МБТІ №225 від 23.07.2025 право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с.25,26). Відповідно до\~ст. 58 Конституції України\~нормативно-правові акти\~не мають зворотної дії в часі, тому загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватися на приватні житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. Оскільки, житловий будинок по [ADDRESS] збудований у період до 1989 року, на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, [PERSON] , згідно записів у погосподарській книзі, є головою вказаного домосподарства, суд вважає доведеним, що за життя спадкодавець набув право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп (а.с.9). Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved