Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

у червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з цим позовом, у якому, окрім основних позовних вимог, просило також стягнути з [PERSON] (надалі відповідач, Позичальник) сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 29 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» (надалі Банк, Первісний кредитор) та [PERSON] укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви № 200234182 про акцепт Публічної пропозиції АТ «БАНК ФОРВАРД», відповідно до умов якого відповідачеві відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 29 410,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відкрив рахунок та перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковій формі на Рахунок споживчих кредитів Позичальника. Відповідач свої зобов`язання за договором в частині надання кредиту у встановлені договором строки не виконала, допустила прострочення сплати кредиту та нарахованих відсотків. 25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно з указаним Договором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 200234182. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200234182 становить 19 528,43 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 7965,45 грн; заборгованість за відсотками 0,66 грн; заборгованість за комісією 11 562,32 грн. Позивач указує, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, що є підставою звернення до суду. Постановленою суддею ухвалою від 27 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Окрім іншого, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяви, в яких просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань, відзиву на позов від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 29 листопада 2019 року [PERSON] заповнено опитувальник клієнта АТ «БАНК ФОРВАРД» /а.с.13, зворот/, укладено з АТ «БАНК ФОРВАРД» договір про використання електронного підпису № 200234182 /а.с.14/. Також, 29 листопада 2019 року [PERSON] подано до АТ «БАНК ФОРВАРД» Оферту № 200234182 /а.с.5, зворот, 12/, згідно з якою відповідачем запропоновано на умовах, викладених у Оферті, Умовах надання та обслуговування кредитів АТ «БАНК ФОРВАРД» (далі - Умови по кредитам), зазначених у Розділі «Кредитний договір» ІБ, укласти з нею Кредитний договір (далі - Кредитний договір), в межах якого просить Банк: відкрити рахунок у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором (далі - Рахунок), номер Рахунку зазначений у графі «Рахунок для погашення заборгованості» Розділу «Кредитний договір» ІБ; надати Позичальнику кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума Кредиту» Розділу «Кредитний договір» ІБ (далі - Кредит), шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок та її подальшого безготівкового переказу з Рахунку згідно з дорученням Клієнта, викладеним нижче в даному пункті Оферти; в безготівковому порядку, за рахунок наданого Кредиту, списати з Рахунку та зарахувати на користь Банку суму разової комісії за переказ коштів у розмірі 0.00 грн; у випадку, якщо у графі «Включено» Розділу «Програма добровільного страхування життя» ІБ вказане значення «Так», в безготівковому порядку, за рахунок наданого Кредиту, списати з Рахунку та зарахувати на користь Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ГРІНВУД ЛАЙФ ІНШУРАНС» (код за ЄДРПОУ 34981210) суму страхової премії у розмірі 4 410,00 грн за весь період страхування; в безготівковому порядку переказати з Рахунку на відкритий в Банку на Ім`я Позичальника банківський рахунок, номер якого вказаний в Розділі «Доручення на переказ грошових коштів» ІБ, суму грошових коштів у розмірі суми Кредиту, вказаної в графі «Сума Кредиту» Розділу «Кредитний договір» ІБ. зменшеної на суми, зазначені в моїх дорученнях після л. 1.2 цієї Оферти та в Іншому розрахунковому документі, що оформлений разом з поданням цієї Оферти та містить доручення Позичальника на переказ грошових коштів на вказаний рахунок; виконати доручення Позичальника, що зазначені після п. 1.2 цієї Оферти, а також доручення на переказ грошових коштів на вказаний рахунок, зазначений в іншому розрахунковому документі, що оформлений разом з поданням цієї Оферти, не пізніше робочого дня, наступного за днем надання (зарахування на Рахунок) Кредиту, а у разі необхідності реєстрації відкритого в Банку на моє ім`я банківського рахунку [NUMBER] до відповідного контролюючого органу - не пізніше робочого дня, наступного за днем такої реєстрації. Також Позичальником запропоновано Банку на умовах, викладених о цій Оферті, Умовах надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД» (далі - Умови по карткам), зазначених в Розділі «Інформація про картку» ІБ, та в Тарифах по карткам Банку (далі - Тарифи по карткам), укласти з Позичальником Договір про надання та використання платіжної картки (далі - Договір про Картку), в межах якого: випустити на Ім`я Позичальника платіжну картку, найменування якої вказане о графі «Тип картки» Розділу «Інформація про Картку» ІБ (далі - Картка); відкрити на Ім`я Позичальника поточний рахунок у гривні, для використання в межах Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку (далі - Рахунок Картки) та який забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності; для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити Позичальнику Ліміт в межах якого він має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту в межах п`ятдесяти тисяч гривень та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування Рахунку Картки. Позичальник погодився, що акцептом оферти про укладення Кредитного договору (оферти 1) будуть дії Банку по: зарахуванню кредитних коштів на Рахунок та їх подальшому безготівковому переказу з Рахунку згідно з дорученнями Клієнта, викладеними в п.1 даної Оферти, здійснені о межах строку для відповіді, зазначеного в п. 4.1, цієї Оферти; Строк дії Ліміту під операції з Карткою буде відповідати строку дії Договору про Картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по карткам). Складовою та невід`ємною частиною Кредитного договору будуть являтися: дана Офорта, Паспорт споживчого кредиту (що містить окрім іншого інформацію про кількість і розмір платежів, періодичність їх внесення), Умови по кредитам, які розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану Оферту, в мережі Інтернот на сайті Банку з \~ \~ \~ \~якими Позичальник ознайомлений повністю, згоден, примірники яких має, їх зміст розуміє та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись. Згідно з Офертою вказано: Номер договору: 200234182; назва продукту: Cross Up Швидкі гроші; Рахунок для погашення заборгованості: UA723804180000029095900135528; Сума Кредиту: 29 410,00 грн; Строк Кредиту: 1096 днів, з 29 листопада 2019 року по 28 листопада 2022 року; Умови надання та обслуговування кредитів AT «БАНК ФОРВАРД»: затверджені Наказом № 292 від 29 червня 2019 року; Ставка по Кредиту (на строкову частину Основного боргу): 0.01 % річних; Ставка по Кредиту (на прострочену частину Основного боргу): 0,00001 % річних; Разова комісія: 0.00 грн; Плата за пропуск платежів: перший пропуску - 350 грн, другий (підряд) пропуск - 350 грн, третій (підряд) пропуск - 400 грн, четвертий (підряд) та кожний наступний (підряд) - 400 грн; Щомісячна комісія: 879,36 грн; [PERSON] , номер рахунку одержувача: [NUMBER] ; найменування банку одержувача: АТ «БАНК ФОРВАРД»; призначення платежу: Перерахування коштів за дорученням клієнта згідно з договором № 200234182 від 29 листопада 2019 року; Програма добровільного страхування життя включено: Так; Ставка Ліміту: 25,00 % річних; Плата за обслуговування картки (щорічна): не тарифікується; Плата за обслуговування рахунку (щомісячна): не тарифікується; Плата за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна): 2,5%. 29 листопада 2019 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, як Додаток до Договору № 200234182 від 29 листопада 2019 року /а.с.12,зворот-13/, яким погоджено суму кредиту 29 410,00 грн, строк кредиту 36 місяців, мету споживчі потреби, процентну ставку 0,01 % річних; безготівковий спосіб надання кредиту. Також за продуктом Кредитна картка CROSS-SALE: встановлення кредитного ліміту на картку до 50 000 грн, процентну ставку 25% річних, строк кредитування 11 місяців з можливістю пролонгації; плату за обслуговування кредитної заборгованості 2,5%. Також, 29 листопада 2019 року [PERSON] укладено Договір добровільного страхування життя позичальника з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ГРІНВУД ЛАЙФ ІНШУРАНС» /а.с.14, 15/. Згідно з наданою позивачем випискою по особовим рахункам [PERSON] у ПАТ «БАНК ФОРВАРД» /а.с.16-31/ вбачається: видача кредиту відповідачеві 29 листопада 2019 року у сумі 29 410,00 грн, часткове повернення кредиту та відсотків (останнє 28 лютого 2022 року), в тому числі і шляхом сплати процентів за кредитною угодою; нарахування процентів за кредитом; нарахування плати за період з 29 листопада 2019 року по 28 грудня 2019 року за пропуск платежів; нарахування оплати за СМС-інформування у період з 29 листопада 2019 року по 31 січня 2023 року; зменшення та збільшення резервів по кредиту у відповідні періоди, нарахування плати за РО. 25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги /а.с.34,зворот-37/. Згідно з указаним Договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД». З наданої суду копії витягу з Реєстру договорів, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами до Договору № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25 липня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200234182 у розмірі 19 528,43 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 7965,45 грн; заборгованість за відсотками 0,66 грн; залишок за комісією 11 562,32 грн /а.с.37, зворот/. 09 червня 2025 року позивачем відповідачеві складено досудового вимогу щодо сплати заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 19 528,43 грн /а.с.38, зворот/. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні судом обставини, перевіривши наданий суду розрахунок заборгованості /а.с.15, зворот/ умовам договору, банківських виписок, реєстру відступлення права вимоги та вимогам арифметичної вірності суд висновує, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань перед Банком та позивачем, як правонаступником кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та несплаченим відсоткам. Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд висновує, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії виходячи з такого. Так, положенням вищевказаного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за:обслуговування кредитної заборгованості в розмірах 2,99 та 2,5 % щомісячно, надсилання виписок по рахунку у виді СМС-інформування по 35 гр. щомісячно. Однак, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним». У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Пунктом 1.4 кредитного договору позивачці встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Ураховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитного договору, оскільки без надання кредиту договір не вважався б укладеним з огляду на ст. 1046 ЦК України, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, відповідачеві встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. З наданих позивачем доказів, у тому числі і виписки по рахунку, не вбачається надання відповідачеві частіше одного разу на місяць, як споживачеві, інформації про поточний розмір заборгованості, направлення СМС інформування більше, ніж раз у місяць, надання виписок по рахунку тощо. Відтак позивачем не підтверджено належними доказами правомірності нарахування комісії у вказаному у позові розмірі. Внаслідок викладеного, наявні підстави для відмови у позові в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7\~000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем надано: копію ордеру /а.с.42,зворот/, копію договору про надання правової допомоги № 0206 від 02 червня 2025 року /а.с.41/, акт № 272 наданих послуг від 09 червня 2025 року на суму 7000,00 грн /а.с.41, зворот/ детальний опис наданих послуг від 09 червня 2025 року за Договором про надання правової допомоги, який включає: усну консультацію 0:30 год; ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2:00 год; погодження правової позиції Клієнта 0:30 год; складення позовної заяви 3:30 год; подання заяви 1 шт; загалом 6:30 год. /а.с.42/. Однак, як установлено судом, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, який би свідчив про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. Положення Договору про надання правової допомоги передбачають, що Порядок розрахунків та інші аспекти виконання Договору визначаються Додатком № 1 до Договору. Додаток № І є документом, що стосується виключно правовідносин між Сторонами, і становить собою конфіденційну інформацію. Для реалізації п.п.1.1. та 1.2. Договору Сторонам не потрібно пред`являти будь-якій третій особі додаткові частини цього Договору. Даним пунктом Сторони підтверджують, що між ними досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов Договору, та заявляють про достатність даного документу, у випадку його пред`явлення особам, вказаним в п.1.1., в якості підтвердження повноважень Виконавця. Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг При цьому, вказаного Додатку № 1 до матеріалів позовної заяви позивачем не надано. Акт № 272 передбачає, що Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Водночас, клопотання про застосування положень абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача не заявлено. Таким чином, суд висновує про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог на суму 7966,11 грн з заявлених до стягнення 19 528,43 грн, що становить 40,79% від заявленої, з відповідача на користь позивача належить стягнути 988,09 грн судового збору з 2 422,40 грн сплаченого. На підставі викладеного,

Outcome: partial