Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

03 жовтня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» до [PERSON] про визнання недійсними договорів. Позов поданий представником позивача з використанням системи «Електронний суд». За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 05 вересня 2027 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] було укладено договір № 014/2563/81/60232 про надання кредиту. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 вересня 2007 року, між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] було додатково укладено договорів іпотеки, предметом якого є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 3222482001:01:007:0281). Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Кударенко В. М. 05 вересня 2007 року і зареєстрований у реєстрі № 3476. В подальшому, 30 липня 2021 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення вимоги, за яким до акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що були укладені між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] . 30 липня 2021 року акціонерне товариство «ОКСІ БАНК`та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал`уклали договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року перейшло до товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал», як нового кредитора. В подальшому до цього товариства перейшли і права іпотекодержателя за договором іпотеки до кредитного договору № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року. 30 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за яким до останнього, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року. 13 серпня 2021 року на підставі нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] , до останнього, як нового кредитора, перейшли права іпотекодержателя за іпотечним договором від 05 вересня 2007 року. Позивач стверджує, що внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги до фізичної особи не може перейти право вимоги за кредитним договором, що суперечить приписам статті 215, 512, 1054 ЦК України та є підставою для визнання означених договорів недійними. Крім того, позивач зазначає, що оспорювані договори укладені під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. З урахування наведеного, позивач, як сторона оспорюваних договорів, просить визнати недійними договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 13 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернелюх А.В., та зареєстрований в реєстрі № 770. Також позивач просить визнати недійним договір відступлення права вимоги від 30 липня 2021 року, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» та [PERSON] , за яким до останнього, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 жовтня 2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Самусі В.О. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання, призначене на 20 листопада 2025 року не з`явились учасники справи, були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі його представника, відповідач з використанням системи «Електронний суд» подав заяву від 13 листопада 2025 року про визнання позову. Оскільки неявка зазначених осіб в силу приписів частини 1 статті 223 ЦПК України не перешкоджає проведенню судового засіданні, судове засідання було проведеним без їхньої участі. Згідно приписів статті 244 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальними засобами не здійснювалось. Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 01 грудня 2025 року до 16 години 50 хвилин. За наслідками дослідження письмових матеріалів справи, суд встановив наступні обставини. Так, судом встановлено, що 05 вересня 2027 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] було укладено договір № 014/2563/81/60232 про надання кредиту. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 вересня 2007 року, між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] було укладено договорів іпотеки, предметом якого є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 3222482001:01:007:0281, площа 0,1233 га). Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Кударенко В.М. 05 вересня 2007 року і зареєстрований у реєстрі № 3476. В подальшому, 30 липня 2021 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення вимоги, за яким до акціонерного товариства «ОКСІ БАНК», як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що були укладені між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] , як позичальницею, та ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та [PERSON] , як іпотекодавцем. 30 липня 2021 року акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал» уклали договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал», як нового кредитора. В подальшому до цього товариства перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки до кредитного договору № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року. 30 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за яким до останнього, як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року. 13 серпня 2021 року на підставі нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтайм Капітал» та [PERSON] , до останнього, як нового кредитора, перейшли права іпотекодержателя за іпотечним договором від 05 вересня 2007 року. Встановивши зазначені вище обставини, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами. Згідно приписів частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно приписів частини 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, єдоговори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно приписів частини 1-3, 5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно приписів частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Згідно приписів частини 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно приписів частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно приписів частини 1 статті 229 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладення спірних правочинів), якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно приписів пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 3 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Окрім цього, суд вважає, що до спірних правовідносин є застосовною наступна релевантна судова практика та роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Так, згідно приписів пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Згідно абзацу 5 пункту 5 цієї постанови, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Далі, у відповідності до правової позиції, висловленої в пункті 9.5 Постанови ВП ВС від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20, передача права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки фізичній особі, як новому кредитору, після укладення договорувідступлення права вимоги, суперечить приписам статті 512, 1054 ЦК України. Отже, враховуючи зазначені вище обставини, правові норми та релевантну правову позицію ВП ВС, суд вважає, що існують підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними з підстав, передбачених частиною 1 статті 215 ЦК України, як таких, що не відповідають приписам частини 1 статті 203, частини 3 статті 512, частини 1 статті 1054 ЦК України, так як право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки не могло бути відступленим відповідачу, як фізичній особі. При цьому, враховуючи приписи статті 12, 81 ЦПК України, суд відхиляє, як недоведені, посилання позивача на те, що оспорювані правочини не були спрямовані на настання реальних правових наслідків та вчинені під впливом помилки. Крім того, суд окремо зауважує, що підстави для визнання недійсними правочинів, що передбачені частиною 1 статті 215 ЦК України та частиною 1 статті 229 ЦК України є взаємовиключними, і, з урахуванням встановлених обставин справи, частина 1 статті 229 ЦК України не є застосовною до спірних правовідносин. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як існують підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, однак суд відхиляє посилання позивача на те, що правочини не були спрямовані на настання реальних правових наслідків та були вчинені під впливом помилки. Далі,

Outcome: partial