Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

22.08.2025 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 1535134 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту складає 3500 грн, строком кредитування - 360 дні: з 03.04.2024 по 29.03.2025. ТОВ Слон Кредит свої зобов?язання за договором виконало, перерахувавши на платіжну картку [PERSON] суму кредиту - 3500 грн. 24.12.2024 ТОВ Слон Кредит на підставі договору факторингу №24122024 за плату відступило, а ТОВ ФК ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 23659,88 грн: 3499,98 грн - тіло кредиту; 18724,90 грн - заборгованість за процентами; 1435,00 грн - штрафні санкції. Також за період з 25.12.2024 по 29.03.2025 (протягом строку дії договору кредиту) позивач нарахував проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у сумі 8312,50 грн. Відповідач не виконала зобов?язання за договором, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ані на рахунок Позивача, ані на рахунок первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 1535134 від 03.04.2024 року загальною сумою 31 972,38 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3499,98 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 18724,90 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 150 календарних днів 8312,50 грн. та штрафні санкції - 1435,00 грн. Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь вказану заборгованість, без урахування штрафних санкцій в сумі 1435,00 грн, тобто в сумі 30537,38 грн. Також Позивач просив суд стягнути з Відповідача суму інфляційних витрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення зобов?язання: органу (особі), що здіи?снюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляціи?ні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу Украі?ни за формулою: Розрахунок інфляціи?них втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляціи?них втрат; si - індекс інфляціі? за певнии? період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законноі? сили до моменту виконання рішення в частині задоволеноі? суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляціи?них втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Окрім того Позивач заявив вимоги про стягнення з Відповідач на його користь понесені судові витрати: суму сплаченого судового збору 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Суд вживав заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема суд за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача скеровував ухвалу про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви та додатки до неї відповідачу направлялись позивачем. Поштове відправлення повернулось на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася. Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк не подали до суду відзиву на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 03.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 1535134 про надання споживчого кредиту, за умовами п. 1.3. 1.4. якого сума кредиту становить 3500 грн, строком кредитування 360 днів, тобто до 29.03.2025. Умовами договору передбачено стандартну процентну ставку 2,50% в день в межах строку кредитування. Договір про надання споживчого кредиту, укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису А484. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст.\~627\~ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Виконання умов договору з боку первісного кредитора підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 15.01.2025 № 20250115-1435 про перерахування грошових коштів на підставі відповідного договору №06062022-1 від 06.06.2022. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)). Відповідно до частини 1 статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі частини 1, 2 статті 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги. Наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога). Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу. Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст України» укладено договір факторингу від 24.12.2024 року № 24122024. На підставі витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 (додаток №1 до договору факторингу від 24.12.2024 №24122024) право вимоги за договором між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] про надання споживчого кредиту від 03.04.2024 р. № 1535134 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст України» за кредитом в сумі 23659,88 грн: 3500 грн - тіло кредиту; 18724,90 грн - заборгованість за процентами; 1435 грн - штрафні санкції. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно зі ст. 514ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки на момент відступлення права вимоги строк дії Договору № 1535134 про надання споживчого кредиту ще тривав, матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачем, а тому нарахування відсотків встановлених договором за користування кредитом є правомірним та відповідає умовам кредитного договору. Окрім того, згідно з розрахунком заборгованості Позивач нарахував проценти за користування кредитом за період з 25.12.2024 по 29.03.2025 (протягом строку дії договору кредиту) у сумі 8312,50 грн. Частиною 1 статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України). Відповідно до ст. 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, оскільки Відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконала, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем порушені умови кредитного договору. Доказів сплати заборгованості як перед первісним кредитором, так і перед Позивачем Відповідач суду не надала. Таким чином, суд вважає доведеною та обгрунтованою суму заборгованості Відповідача перед Позивачем (як новим кредитором) загальною сумою 30537, 38 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3499,98 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 18724,90 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 95 календарних днів 8312,50 грн. Відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед Позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе обов`язки, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити з урахуванням наведеного. Вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 1435 грн позивач не заявляв. Вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних витрат та 3 % річних, на думку суду, є необґрунтованими з таких підстав. Статтею 625 ЦК Украі?ни передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, якии? прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язании? сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляціі? за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченоі? суми, якщо іншии? розмір відсотків не встановлено договором або законом. За змістом частини другоі? статті 625 ЦК Украі?ни нараховані на суму боргу інфляціи?ні втрати та 3 % річних дійсно входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту маи?нового права та інтересу, якии? полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляціи?них процесів та отриманні компенсаціі? (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Приписи цієі? статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, якии? регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Проте п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, законодавець встановив мораторій на стягнення з позичальника інфляційних витрат, 3% річних, неустойки (штрафу, пені) у разі прострочення за персь період дії воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів з дня його припинення чи скасування. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на всій території України введено воєнний стан і він триває на час розгляду справи. Тобто чинним законодавством визначено, що з 24.02.2022 у випадку прострочення кредитних зобов?язань позичальник звільняється від відповідальності, визначеною ст. 625 ЦК України, а саме від сплати інфляційних витрат та 3% річних. Тому вимоги Позивача про стягнення цих витрат з Відповідача, на думку суду, є неправомірними. Водночас посилання Позивача на практику Верховного Суду, а саме постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, суд вважає нерелевантним, оскільки висновки Верховного Суду в цій справі стосуються правовідносин, що виникли з договору підряду, а не кредитних зобов?язань щодо яких введено мораторій. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 3981 від 08.08.2025 про сплату судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2422 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які складають 10000 грн., які підтверджуються наданими доказами: Договором про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, Актом № 9462 від 12.08.2025 прийому-передачу виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, рахунком на оплату №9462-12/08-2025 від 12.08.2025; Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, відповідачем не заперечується . Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Враховуючи вимоги ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, те, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, відсутність клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд знаходить, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу, вимог щодо зменшення яких відповідачем не заявлялось.

Outcome: partial