Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, у якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] , та визнати її орендонаймачем вказаної квартири. На обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] не є наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ордер на житлове приміщення від 25 лютого 1974 року № Г229224, видано на підставі рішення Шевченківської ради від 11 лютого 1974 року № 153 на ім`я батька позивача - [PERSON] . У спірній квартирі також зареєстрований [PERSON] , водночас, він не є членом сім`ї позивача, з 2020 року не проживає за місцем реєстрації, обов`язки щодо утримання житла не виконує, плату за спожиті житлово-комунальні послуги не вносить, домовленостей щодо користування та утримання житла між сторонами не існує. Зі слів сусідів, [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2000 року. Водночас, реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює для позивача складнощі у сплаті надмірних комунальних платежів, вказане погіршує матеріальне становище позивача та обмежує її в праві користування квартирою. 26 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою про укладення договору найму квартири та переведення особових рахунків на її ім`я, однак, позивачеві відмовлено у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право користування житловим приміщенням. Позивач утримує дану квартиру та сплачує житлово-комунальні послуги, проживає тут від свого народження. Наймачем квартири був її батько, який помер. Вона єдина хто постійно був зареєстрованим за вказаною адресою та фактично тут проживав. З огляду на викладене просила визнати її наймачем квартири [ADDRESS] . З посиланням на висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені в рішеннях ЄСПЛ, зазначила, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. У даному випадку вбачається, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, не може вважатися порушенням його права на житло, оскільки за вказаною адресою він вже тривалий час не проживає. Він вправі вільно обирати собі місце проживання, разом з тим, з огляду на відсутність доказів у вчиненні йому перешкод в проживанні за спірною адресою, він добровільно та свідомо не проживав у квартирі, що свідчить про втрату інтересу до цього житла. З огляду на викладене просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом квартирою [ADDRESS] . В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки, призначено підготовче засідання на 04 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв., сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки. 07 січня 2025 року (вхід. від 08 січня 2025 року № 766) представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Дикий Ю.О., подав до суду зустрічну позовну заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва, у якому просив усунути перешкоди, що чиняться [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] та [PERSON] , шляхом виселення [PERSON] з квартири без надання іншого житлового приміщення та вселення [PERSON] в квартиру, а також просив визнати [PERSON] наймачем частини квартири [ADDRESS] . На обгрунтування вимог зустрічного позову зазначив, що 06 травня 1981 року Виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів [PERSON] видано ордер на вселення в квартиру [ADDRESS] , яка складається із однієї житлової кімнати, жилою площею 15,1 кв. м, сім`ї з двох осіб. Відповідно до розпорядження представника Президента України від 18 січня 1994 року № 006, особистий рахунок спірної однокімнатної квартири переоформлено з основного квартиронаймача [PERSON] на сина [PERSON] , у зв`язку із переїздом матері на нове місце проживання. Склад сім`ї: [PERSON] , дружина [PERSON] та їх син [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 червня 2000 року. [PERSON] та дитина переїхали на постійне проживання в інше місце, до її батьків. [PERSON] станом на дату розірвання шлюбу батьків було 10 років. Батько матері помер [INFO] , її матір [INFO] . Після смерті батьків у [PERSON] погіршився стан здоров`я. У 2013 році вона була госпіталізована до психіатричної лікарні, орієнтовно один раз на 2-3 роки вона проходить стаціонарне лікування у психіатричній лікарні. Зазначені обставини та зайнятість за доглядом за матір`ю та її батьками з раннього віку, навчання та факт проживання у квартирі батька його другої дружини з дитиною унеможливили повноцінне проживання у спірній квартирі [PERSON] . Крім того, матір`ю [PERSON] відповідач [PERSON] , йому створювалися перешкоди у доступі до квартири. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті [PERSON] намагався вселитися до квартири, замінив двері і впродовж кількох місяців сплачував комунальні послуги, однак саме через перешкоди з боку матері [PERSON] відповідача [PERSON] , не зміг вселитися у квартиру, замок на дверях було замінено, доступу до квартири не надано. У спірній квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] . Однак, інтересу до житлового приміщення [PERSON] не втратив і бажає скористатися правом на приватизацію частини квартири, наймачем якої був батько сторін, враховуючи, що він не міг проживати з батьком та його новою сім`єю, а після його смерті проживати на одній площі з [PERSON] та її матір`ю. [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі практично від свого народження, як член сім`ї наймача, в силу свого малолітнього віку та розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матір`ю у квартирі її батьків. Від другого шлюбу у батька народилася дитина [PERSON] , яка досягла повноліття лише [INFO] . Водночас, після смерті батька відповідач вживав дій, спрямованих на вселення до квартири, однак йому створено перешкоди з боку [PERSON] , у зв`язку із чим у 2011 році він звертався до дільничного інспектора. Крім того, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, а визначена законодавством норма житлової площі становить 13,65 кв. м на одну особу. Догляд за батьками матері та матір`ю також є поважними причинами непроживання у спірному житлі. Оскільки у [PERSON] наявне інше зареєстроване місце проживання, окрім усунення перешкод у користуванні квартирою, також просить виселити її зі спірного житла без надання іншого житлового приміщення. Вимога про визнання [PERSON] наймачем частини спірної квартири покликана не врегулювання правової невизначеності, як у правовідносинах щодо виконання частини зобов`язань за договором найму житла, так і для реалізації права на приватизацію частини спірної квартири. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» за відсутності документів, що підтверджують право користування квартирою, відмовлено у внесенні змін до договору найму та переведення особового рахунка на члена сім`ї померлого наймача. Отже, на підставі рішення суду буде внесено зміни до договору найму, що створить підстави для реалізації прав на приватизацію спірної квартири. З огляду на викладене, вимоги зустрічного позову просив задовольнити. У зустрічній позовній заяві [PERSON] також, у порядку статті 93 ЦПК України, виклав перелік питань до [PERSON] та [PERSON] про обставини, що мають значення для справи. 07 січня 2025 року (вхід. від 08 січня 2025 року № 779) представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Дикий Ю.О., також подав до суду відзив на позовну заяву, вимоги позову не визнав та навів заперечення, аналогічні до викладених у зустрічній позовній заяві. Відзив на позовну заяву також містить перелік питань до [PERSON] у порядку статті 93 ЦПК України. 09 січня 2025 року (вхід. № 1142, подано засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 08 січня 2025 року) до суду надійшла заява представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Дикого Ю.О., про долучення до матеріалів справи доказів надсилання відзиву та зустрічного позову іншим учасникам справи. 31 січня 2025 року (вхід. № 5923) до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. У неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи: [PERSON] з 1989 року та [PERSON] з 2007 року. Нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється на двох осіб. Звертаючись до суду позивач [PERSON] зазначила, що наймачем спірної квартири був її батько, після його смерті вона звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою про переведення особового рахунка на її ім`я. Листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» від 02 жовтня 2024 року № 103/45-385 у задоволенні її заяви відмовлено у зв`язку із відсутністю документа, що підтверджує її право користування спірним житлом, а саме: копії ордера, договору найму або судового рішення. Водночас, до позовної заяви таких документів також не долучено. Оскільки для зміни наймача житлового приміщення обов`язковою умовою є згода усіх мешканців житла, позовні вимоги [PERSON] про визнання її орендонаймачем спірної квартири не підлягають задоволенню. У спорах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі статтею 18 ЖК України, належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що у малолітньому віці, у зв`язку із розлученням батьків, у 2000 році разом з матір`ю змушений був переїхати на інше місце проживання до дідуся і бабусі. Позивач є донькою батька від другого шлюбу. Відповідач ніколи не втрачав інтересу до спірного житла та у 2011 році вживав заходів щодо вселення в квартиру. Сумісне проживання з позивачем вважає неможливим по тій причині, шо квартира є однокімнатною із житловою площею 15,1 кв. м. Рішення у справі просили ухвалити відповідно до вимог діючого законодавства. 03 лютого 2025 року (вхід. № 6226) представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Диким Ю.О., подано до суду заяву про виклик свідків, просив викликати та допитати як свідків [PERSON] та [PERSON] . Також просив допитати відповідача [PERSON] , як свідка (клопотання повторно подано 04 лютого 2025 року, вхід. № 6542). Також 03 лютого 2025 року (вхід. № 6310) представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Диким Ю.О., подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 04 лютого 2025 року (вхід. № 6361) до суду надійшло клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Дикого Ю.О., про витребування доказів (подано засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 03 лютого 2025 року). 04 лютого 2025 року (вхід. № 6542) представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Диким Ю.О., подано клопотання про допит відповідача в якості свідка, а також клопотання про долучення доказів направлення клопотання про долучення доказів іншим учасникам справи (вхід. № 6544). 04 лютого 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Дикого Ю.О., про допит відповідача в якості свідка та клопотання про допит свідків, обов`язок забезпечення явки свідків покладено на відповідача. Також протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Дикого Ю.О., про витребування доказів. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 19 березня 2025 року до 11 год. 00 хв. 19 березня 2025 року підготовче засідання, призначене на 11 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із зверненням до медичного закладу судді Хромової О.О. Наступне підготовче засідання призначено на 15 квітня 2025 року на 15 год. 30 хв. 15 квітня 2025 року (вхід. № 21275) до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Баладиги С.П., про виклик свідків, просив викликати та допитати у якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 15 квітня 2025 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Баладиги С.П., про виклик свідків, обов`язок забезпечення явки свідків покладено на позивача. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Дикого Ю.О., про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання наймачем частини житлового приміщення. Прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання наймачем частини житлового приміщення та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче засіданні відкладено на 27 травня 2025 року на 14 год. 00 хв. 02 травня 2025 року (вхід. № 25094) до суду від представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Баладиги С.П., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] не визнає. На обгрунтування відзива на зустрічну позовну заяву зазначено, що в матеріалах справи не міститься жодної обставини, визначеної статтею 71 ЖК Української РСР, яка б підтверджувала, що [PERSON] останні шість місяців і більше з поважних причин був відсутній за адресою: [ADDRESS] . Крім того, до позовної заяви долучено акт від 28 серпня 2024 року, де зазначено, що за вказаною адресою відповідач фактично не проживає з січня 2000 року по теперішній час. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 березня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема чи було це приміщенням постійним місцем їх проживання та чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Доводи відповідача про те, що він не міг користуватися квартирою, оскільки доглядав за бабусею, дідусем та матір`ю, вважає не достатніми, оскільки навчання відповідача проходило у місті Києві, а тому відповідачу не заважала дана обставина для користування житлом. Лікування матері [PERSON] - [PERSON] , також проходило в місті Києві та не є безперервним протягом останніх 14 років, він не здійснював догляд весь цей час, отже, це не є підставою для не користування квартирою. Бабуся та дідусь [PERSON] також проживали в місті Києві. При цьому, вказані особи не мали статусу осіб з інвалідністю, не потребували постійного стороннього догляду. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про визнання пропущеного з поважних причин шестимісячного строку збереження житлового приміщення не підлягає задоволенню, як наслідок, позовна вимога про визнання наймачем частини квартири також не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням зазначили, що за результатами звернення [PERSON] у 2011 році, правоохоронними органами не підтверджено факту вчинення правопорушення та відмовлено у відкритті кримінального провадження. Таке рішення поліції [PERSON] не оскаржував, отже, визнав його законним. Відповідач протягом останніх 14 років жодним чином не захищав своє, нібито, порушене право, що полягало у наявності перешкод у користуванні майном. Матеріали справи не містять доказів сплати ним комунальних послуг, що свідчить про відсутність зацікавленості відповідача даним майном. Більше того, [PERSON] зазначає, що саме після смерті батька у 2011 році вчиняв дії для вселення у спірну квартиру і саме в той час йому чинили перешкоди. З огляду на положення статей 257, 261 ЦК України, вважає, що строк позовної давності закінчився, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлено. [PERSON] самостійно зазначив, що не проживав у спірній квартирі, оскільки з [PERSON] вони є особами різної статі та віку, у зв`язку із чим спільне проживання в однокімнатній квартирі було неможливим. Таким чином, відповідач добровільно відмовився від користування спірним житлом. Щодо вимоги про виселення [PERSON] зазначила, що положення статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, [PERSON] має довести, що він є власником квартири та йому чиняться перешкоди у користуванні даною квартирою [PERSON] . Водночас, [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності у нього права власності на спірну квартиру. [PERSON] не має правових підстав вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням. Отже, заявлена позовна вимога є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позовної вимоги про усуненні перешкод у користуванні житлом з боку [PERSON] та [PERSON] шляхом виселення з квартири без надання [PERSON] іншого житлового приміщення та вселення [PERSON] в квартиру з підстав пропуску строку позовної давності. Також просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 06 травня 2025 року (вхід. № 25536) до суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла відповідь на письмове опитування, а також відповідь на письмове опитування від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . У відповідь на поставлені запитання [PERSON] зазначила таке: 1.Їй не відомі обставини зміни вхідних дверей у квартирі [ADDRESS] ; 2.Їй не відомі обставини намагання [PERSON] після смерті їх батька вселитися у вказану квартиру; 3.Окрім [PERSON] з 2000 року у спірній квартирі проживала та проживає [PERSON] ; 4.Розмір комунальних послуг, інших послуг з утримання квартири, які [PERSON] понесла впродовж часу проживання у спірній квартирі, складає щомісячно орієнтовно 1\~000,00 1\~500,00 грн, залежно від опалювального сезону; 5.Відповіді на питання стосовно наявності заперечень у [PERSON] щодо вселення [PERSON] у спірну квартиру не надано з посиланням на наявність судового процесу з приводу цього питання; 6.Відповіді на запитання стосовно наявності заперечень у [PERSON] щодо права [PERSON] на приватизацію частини спірної квартири, не надано з посиланням на наявність судового процесу з приводу цього питання. У відповідь на поставлені запитання [PERSON] зазначила таке: 1.З 2000 року і по теперішній час проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Проживала з донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] ; 2.В 2011 році змінювала замок в цілях безпеки, проживаючи на той час з неповнолітньою дочкою; 3.Обставини намагання [PERSON] після смерті [PERSON] вселитися у спірну квартиру їй не відомі. 12 травня 2025 року (вхід. від 13 травня 2025 року № 27003) представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Диким Ю.О., подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Вважає, що відповідачем за зустрічним позовом у відзиві не спростовано доводи та підстави заявленого зустрічного позову, тому наведені у відзиві заперечення і мотиви слід відхилити. Відзив на зустрічну позовну заяву не спростовує доводів зустрічного позову, а в частині оцінки доводів позову щодо пропущення з поважних причин шестимісячного строку збереження житлового приміщення за відсутнім членом сім`ї наймача грунтується на логічних помилках. У відзиві не спростовано доводів щодо заборони заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Згідно з матеріалами справи у спірній квартирі, жилою площею 15,1 кв. м, з 2000 року по 2011 рік проживало троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а з 2011 року двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи імперативну норму статті 47 ЖК Української РСР щодо заборони заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, окрім подружжя, а також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, у відповідача відсутні підстави стверджувати про втрату [PERSON] права на квартиру та пропуск шестимісячного строку збереження житлового приміщення за відсутнім членом сім`ї наймача. Крім того, [PERSON] припинив проживати у спірній квартирі у віці 10 років, у зв`язку із розірванням шлюбу між батьками 27 червня 2000 року та переїздом матері до квартири її батьків. Залишення місця проживання з огляду на вказані обставини не свідчить про свідому поведінку позивача та втрату ним інтересу до житлового приміщення. Водночас, заміна [PERSON] вхідних дверей до спірної квартири, звернення до правоохоронних органів за фактом заміни замків на вхідних дверях [PERSON] свідчить про інтерес відповідача до спірної квартири, намір вселення та проживання у ній. Зазначені обставини у сукупності із фактом догляду за батьками матері та матір`ю, необхідність регулярного проходження нею стаціонарного лікування, навчання на денній формі не лише не надають підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а й свідчать про наявність у нього права на спірну квартиру. Положення статті 71 ЖК Української РСР, з урахуванням висновків Верховного Суду, свідчать про не визначене (не виключне) коло підстав (випадків) збереження жилого приміщення. Висновки відзиву про недостатність доказів щодо здійснення догляду за іншими членами сім`ї відповідача не враховують сукупного значення цих доказів з наявними у справі доказами, які вказують на відсутність свідомої поведінки, втрату інтересу до спірного житла та водночас, на наявність інтересу до житла, наміру вселення та проживання. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо заміни замків у вхідних дверях до спірної квартири має значення для доведення прояву активної поведінки позивача та наявності інтересу до житла. Факт заміни замків [PERSON] підтвердила. Зустрічний позов щодо усунення перешкод у користуванні майном є негаторним позовом, об`єктом якого є триваюче правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Факт наявності перешкод з боку [PERSON] у вселенні позивача до спірної квартири і проживання ним, а також заперечення щодо вселення [PERSON] до спірної квартири з боку [PERSON] підтверджується матеріалами справи та відповідями на поставлені запитання у порядку статті 93 ЦПК України. До вимог за негаторним позовом позовна давність не застосовується. Доводи відзиву про те, що [PERSON] , заявляючи вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, повинен довести право власності на неї, не відповідають чинному законодавству та не враховують особливості правовідносин жилого найму. 14 травня 2025 року (вхід. № 27480) представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Диким Ю.О., подано заяву про долучення доказів направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2025 року на 10 год. 30 хв. 09 липня 2025 року у судовому засіданні проведено допит відповідача [PERSON] , як свідка. У своїх показав відповідач зазначив, що проживав у спірній квартирі, однак, після розлучення батьків став проживати з матір`ю, доглядав за бабою та дідом, які мали похилий вік, стан здоров`я яких значно погіршився, внаслідок чого їм було встановлено групу інвалідності, тому доглядав останніх. Мати постійно працювала. Після їх смерті також значно погіршився стан здоров`я матері, остання вимушено проходила лікування у психіатричному закладі, потребує періодичного проходження лікування і зараз, тому вона також потребувала стороннього догляду. Відповідач опікувався матір`ю та займався станом її здоров`ям. Після смерті батька постало питання щодо приватизації квартири, відповідачі не надавали доступу до приміщення та ключів, змінювали замки. У зв`язку із відсутністю доступу до квартири звертався до поліції, однак вони пояснили, що у квартирі проживає неповнолітня дитина, тому він не може там проживати. Вирішення цього питання здійснювали в усному порядку, офіційного листування не було, але конфлікт не вирішили. Десь пів року сплачував за комунальні послуги. Після звернення до суду писав Кірі про намір вселитися до квартири. У 2011 році відповідачу був 21 рік, до цього часу з батьком бачився десь двічі на рік, спілкувалися рідко, щодо квартири та користування нею з батьком ніколи не говорили. Пізніше дізнався, що вона не приватизована. Доступу до квартири [PERSON] не надавала, ключів також не надавала. Догляд за бабою та дідом не оформлював. Замок у спірній квартири змінював самостійно. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Баладига С.П., надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] доводи представника підтримала. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у своїх поясненнях зазначив, що після розірвання шлюбу його батьками та переїзду матері залишився проживати з матір`ю, на той момент йому було десь 10 років. Проживали у батьків матері, далі навчався у місті Києві. Квитанції про сплату комунальних послуг щодо спірної квартири у нього не збереглися. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] повідомила, що у 2011 році спілкувалася з [PERSON] щодо можливості здачі спірної квартири в оренду та поділу коштів від оренди, однак [PERSON] не погодився та змінив вхідні замки у квартирі. У судовому засіданні оголошено перерву до 17 вересня 2025 року до 14 год. 00 хв., у зв`язку із викликом свідків. 16 вересня 2025 року (вхід. від 17 вересня 2025 року, № 54701) представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Дикий Ю.О., подав до суду клопотання про відмову від допиту раніше заявлених свідків. 17 вересня 2025 року у судовому засіданні проведено допит свідка [PERSON] , який повідомив, що особисто знає [PERSON] та її матір [PERSON] , також був знайомий з [PERSON] , який помер приблизно в 2010 чи 2012 році. Про правовий статус спірної квартири не обізнаний, можливо, вона приватизована. Замки в квартирі було змінено, однак, коли це було не пам`ятає. [PERSON] ніколи не бачив. Свідок [PERSON] повідомила, що особисто знає учасників справи. [PERSON] знає приблизно з 10-річного віку. Його батьки розлучилися, після чого він з матір`ю виїхали з квартири, більше його не бачила. Про обставини заміни дверей та замків у вхідних дверях їй не відомо, вона проживає на 9 поверсі, а спірна квартира знаходиться на 7 поверсі. У судовому засіданні оголошено перерву до 22 жовтня 2025 року до 16 год. 00 хв. з метою допиту свідка [PERSON] 22 жовтня 2025 року судове засідання, призначене на 16 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Хромової О.О. у відрядженні. Наступне судове засідання призначено на 26 листопада 2025 року на 16 год. 00 хв. 26 листопада 2025 року у судовому засіданні проведено допит свідка [PERSON] , яка повідомила, що проживає в будинку з 1972 року. [PERSON] та [PERSON] знає давно, вони проживають на 7 поверсі, а свідок на 2. Раніше [PERSON] відвідувала школу. [PERSON] живе в квартирі більше 18 років. Основного наймача квартири [PERSON] знала. Свідок з 2002 року на пенсії, тому не працює і постійно вдома. Ніколи не чула, щоб у квартирі були конфлікти, щоб когось не пускали до неї. [PERSON] ніколи не намагався вселитись у квартиру, свідком таких подій вона не була. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] правом на подання відзиву по суті позову не скористалася. Третя особа - Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, у судове засідання свого представника не направили, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомили. У письмових поясненнях від 31 січня 2025 року розгляд справи просили здійснювати без участі свого представника. Третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва, у судове засідання свого представника не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомили. Правом на подання письмових пояснень не скористалися. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. До матеріалів справи долучено копію обмінного ордера від 06 травня 1981 року № 69, виданого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів УРСР, на право на зайняття [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка складається із однієї кімнати площею 15,1 кв. м. Ордер видано для сім`ї із двох осіб: [PERSON] , [PERSON] , син. Згідно витягу з розпорядження Представника Президента України Харківської районної державної адміністрації міста Києва від 18 січня 1994 року № 006 «Про переоформлення та розділ особистих рахунків», розглянувши матеріали Державного комунального підприємства по утриманню житла по заявах громадян з питань переоформлення та розділу особистих рахунків, вирішено переоформити особистий рахунок однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 15,1 кв. м з основного квартиронаймача [PERSON] на сина [PERSON] у зв`язку із переїздом матері на нове місце проживання. Новим квартиронаймачем зазначений [PERSON] , 1968 року народження. Склад сім`ї: [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] .. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 17 серпня 1989 року складено відповідний актовий запис № 1200, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 03 серпня 2024 року серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 травня 2002 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 27 червня 2000 року зроблено запис № 451. Прізвища після розірвання шлюбу не змінено. Відповідно до свідоцтва про народження від 31 серпня 2006 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що 31 серпня 2006 року складено відповідний актовий запис № 2247. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів справи також долучено повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 09 вересня 2021 року № 00032506528, який містить інформацію про внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян реєстраційного запису про актовий запис про народження [PERSON] з повною інформацією про батьків дитини. Міститься примітка, що державну реєстрацію народження проведено відповідно до статті 133 СК України (запис подружжя батьками дитини). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 31 грудня 2020 року № 13879827 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 липня 2007 року. Також в матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної громади від 26 вересня 2024 року № 2024/011670604, про зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про смерть від 14 червня 2011 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що 14 червня 2011 року в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 10628. Згідно довідки від 22 липня 2015 року № 449, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», ЖЕД № 407, [PERSON] дійсно прописана в квартирі по [ADDRESS] , і займає житлову площу 15,10 кв. м, кімната 34,60 кв. м, у однокімнатній квартирі на сьомому поверсі. Власником особового рахунку на цю житлову площу є [PERSON] (помер). Сім`я складається з двох чоловік: [PERSON] , 1989 року народження (син) зареєстрований з 1989 року, та [PERSON] , 2006 року народження (дочка), зареєстрована з 2007 року. Відповідно до витягу від 26 вересня 2025 року № 119751872 з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 26 вересня 2024 року за вказаною адресою зареєстровано дві особи: 28 липня 1989 року народження та [INFO] . Суд враховує, що в акті від 17 серпня 2011 року, підписаному [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають у будинку [ADDRESS] , зазначено, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не проживає за даною адресою з січня 2000 року по дату складення акту серпень 2011 року. Водночас, з листа Дніпровського управління поліції ГУНП у місті Києві Національної поліції України від 23 січня 2025 року № 24294-2025 встановлено, що 10 вересня 2011 року до Дніпровського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява [PERSON] щодо виявлення пошкодження замків вхідних дверей за місцем проживання, а саме по [ADDRESS] . Дана подія була зареєстрована в ЖРЗПЗ від 10 вересня 2011 року № 20638 та по матеріалах прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян». Також 22 жовтня 2011 року до Дніпровського УП надійшла заява [PERSON] щодо виявлення факту заміни замків колишньою дружиною [PERSON] по [ADDRESS] . Дана подія була зареєстрована в ЖРЗПЗ від 22 жовтня 2011 року № 24129 та прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи від 01 листопада 2011 року. Згідно з листом КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 23 січня 2025 року № 075/1-293, у відповідь на адвокатський запит від 16 січня 2025 року про надання відомостей про осіб, вказаних платниками комунальних послуг за адресою квартири [ADDRESS] у 2011 році, запитувана інформація за 2011 рік відсутня у зв`язку із закінченням нормативного строку зберігання. Водночас, до матеріалів справи долучено банківські квитанції про сплату спожитих житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , за липень 2021 року, червень, липень 2023 року. Платником зазначена [PERSON] . Також долучено квитанції про нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги за послугу з постачання природного газу за травень та червень 2021 року, та постачання теплової енергії та гарячої води за травень 2024 року. До матеріалів справи долучено паперову копію електронного повідомлення від 16 січня 2025 року, адресованого [PERSON] на номер мобільного телефону [PERSON] , щодо погодження дати надання доступу до спірної квартири та можливості часткової компенсації витрат на утримання такого майна. Відповідно до Акту від 28 серпня 2024 року, [PERSON] , 1952 року народження, [PERSON] , 1970 року народження, [PERSON] , 1954 року народження, які проживають за адресою: [ADDRESS] , підтверджують, що за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але фактично не проживає починаючи з січня 2000 року по дату складення акту. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Дубно Рівненської області, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області 10 листопада 1965 року складено актовий запис № 347, про що зазначено у повторному свідоцтві про народження від 03 серпня 2024 року серії [NUMBER] , виданому Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). ЇЇ батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 28 вересня 2008 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві, [PERSON] помер [INFO] у віці 82 років, про що в Книзі реєстрації смертей 28 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 18578. Зі свідоцтва про смерть від 05 жовтня 2009 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років, про що в Книзі реєстрації смертей 05 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 17912. Суд враховує, що сторони не заперечували, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] є однією особою, прізвище змінено у зв`язку із укладенням шлюбу із [PERSON] . До матеріалів справи долучено виписку з історії хвороби [PERSON] , [INFO] , від 06 жовтня 2014 року, щодо проходження лікування у період з 19 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року у ТМО «Психіатрія» в місті Києві, відділення № 5. В матеріалах справи міститься копія виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 7752 (відділення № 3 ТМО «Психіатрія у місті Києві») про проходження лікування [PERSON] , [INFO] , з 17 листопада 2015 року по 21 грудня 2015 року. З виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 7752 (відділення № 17 ТМО «Психіатрія у місті Києві») вбачається факт проходження лікування [PERSON] , [INFO] , у період з 05 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року. Також надано копію виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 2127 1071 (психоневрологічне відділення №1 КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про проходження лікування [PERSON] , [INFO] , з 11 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року. Відповідно до виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 1071 (психоневрологічне відділення № 1 КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON] , [INFO] , остання проходила лікування з 24 квітня 2024 року по 15 травня 2024 року. У вказаних виписних епікризах в анамнезі захворювання зазначено про погіршення психічного стану хворої у 2014 році, гостре погіршення стану у 2015 році та про початок лікування у вказаний період. Також в матеріалах справи міститься копія диплому кваліфікованого робітника від 30 червня 2008 року серії [NUMBER] про те, що [PERSON] закінчив у 2008 році Київське професійне училище залізничного транспорту. Судом також встановлено таке. З листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» від 02 жовтня 2024 року, вих. № 103/45-3851, вбачається, що за результатами розгляду заяви [PERSON] від 26 вересня 2024 року, зареєстрованої за № 130/45Д-907, щодо переведення особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , встановлено відсутність правових підстав для зміни договору найму та переведення особового рахунку за вказаною адресою на ім`я [PERSON] з огляду відсутність, серед іншго, документу, що підтверджує право користування житловим приміщенням [ADDRESS] , а саме: копії ордера, договору найму чи рішення суду. У листі Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 23 січня 2025 року, вих. № 103-103/Д-67-129, у відповідь на заяву [PERSON] від 20 січня 2025 року № 103/Д-67 щодо внесення змін до договору найму квартири та переведення особового рахунку, укладення договору найму на квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] роз`яснено порядок звернення до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із письмовою заявою та посвідченою згодою членів сім`ї наймача щодо зміни договору найму на заявника та зазначено необхідний перелік документів. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» у своєму листі від 22 січня 2025 року, вих. № 103/45-285, зазначено, що за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 20 січня 2025 року № 103/45/Д-65 щодо внесення змін до договору найму квартири та переведення особового рахунку, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві повнолітні особи: [PERSON] та [PERSON] . Наразі заява не містить згоди [PERSON] , посвідченої начальником ЖЕЛ-407 на зміну договору найму на ім`я заявника. Також зазначено, що попереднє звернення [PERSON] було про зміну договору найму на її ім`я. Водночас, до заяви не додано оригіналу витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] . Оскільки заява не містить згоди [PERSON] на зміну договору найму на ім`я заявника та не додано зазначених документів, підприємство позбавлене правових підстав для переведення особового рахунку на ім`я [PERSON] . За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Частиною першою\~статті 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В силу положень статті 58 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку № 7 до Правил квартирного обліку. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний. Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Відповідно до частин першої, другої\~статті 61 ЖК Української РСР\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом\~статті 810 ЦК України\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою\~статті 816 ЦК України\~у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Пунктами 7-9 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, встановлено, що користування жилою\~площею здійснюється у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера. Для укладення договору найму (оренди) з адміністрацією підприємства, установи, організації, органом місцевого самоврядування особа та всі члени її сім`ї, що вселяються на надану жилу площу в гуртожитку, пред`являють документи, що посвідчують особу (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження). Облік осіб, які проживають в гуртожитках на умовах найму (оренди), ведеться підприємствами, установами, організаціями, в оперативному управлінні яких перебувають гуртожитки державної та комунальної власності, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми, до статутних капіталів яких включені гуртожитки, органом місцевого самоврядування (далі - організація, що здійснює управління гуртожитком). З матеріалів справи встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] належить до громадського житлового фонду, відомостей про її приватизацію у встановленому законом порядку матеріали справи не містять. Особовий рахунок на вказану квартиру переведено на ім`я [PERSON] , таким чином, наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , який помер [INFO] . Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64\~ЖК Української РСР). У\~статті 65 ЖК Української РСР зазначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 64\~ЖК Української РСР). У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга\~статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17 (провадження № 61-865сво21)). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої\~статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем (див. постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21), від 28 серпня 2023 року у справі № 199/736/22 (провадження № 61-5671св23)). Станом на дату вселення до спірного житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] були малолітніми дітьми, відповідно до статей 64 Української РСР вони є членами сім`ї наймача [PERSON] , що вселилися до спірного житлового приміщення на законних підставах. Відповідно до частин першої, другої\~статті 106 ЖК Української РСР\~повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У\~статті 107 ЖК Української РСР\~визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга\~статті 3 СК України). Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України\~визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що діти наймача [PERSON] після його смерті, як спадкоємці першої черги за законом, а також у зв`язку із реєстрацією їх місця проживання у спірній квартирі протягом тривалого часу, набули права вимагати визнання їх наймачами спірної квартири. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial