Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача відшкодування шкоди у розмірі 93 881, 80 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В обґрунтування позову зазначено, що АТ "Страхова компанія "ІНГО" зверталося до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 93 881, 80 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди (страховою виплатою, здійсненою АТ "Страхова компанія "ІНГО") та страховою виплатою здійсненою АТ "Страхова компанія "ІНГО", що підтверджується відповідними фіскальними чеками про відправку. Станом на дату написання цієї позовної заяви відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди. Разом з тим, всі спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку виявилися безрезультатними. Представник відповідача не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 05 травня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 09 травня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 30 травня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 03 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, з урахуванням заяви про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Відповідач також не з`явився, про час, дату і місце призначення судового засідання повідомлявся засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого / задекларованого місця проживання, представника не направив, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 29 квітня 2021 року між АТ «Страхова компанія «ІНГО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 680532791.21, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб Mazda CX-30 (реєстраційний номер [NUMBER] ). 07 грудня 2021 року, о 07 год. 40 хв., автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] скоєно ДТП, у результаті якого автомобіль «Mazda СХ-30», д.н.з. [NUMBER] , що належить та був під керуванням [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Згідно довідки НГГУ про ДТП та постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/17853/21, пригода мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] . Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Згідно Звіту № 16238 від 30 грудня 2021 року виконаного незалежним оцінювачем встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу та вартість матеріального збитку склала 564 062, 50 грн. Відповідно до умов договору страхування п. 10.2.4 «При повній загибелі (конструктивній чи фактичній) страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми з вирахуванням зносу за період дії даного договору страхування (згідно р. 16 Правил), франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ. Дійсна ринкова вартість залишків пошкодженого ТЗ визначається на підставі результатів торгів інтернет-аукціонів (таких, як наприклад ТОВ УПП «Авто онлайн Україна») або за результатами товарознавчої експертизи (у випадку відсутності попиту/пропозиції за результатами торгів інтернет-аукціонів). Під повного загибеллю розуміються випадки, коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (включаючи вартість транспортування до місця ремонту) складає більше ніж 75% страхової суми». Страхова сума за договором страхування складає 714 000,00 грн., а погоджена Страховиком та Страхувальником, ринкова вартість залишків складає: 428 500 грн. В зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту перевищує 75% від страхової суми, то відповідно до договору страхування, автомобіль «Mazda СХ-30», д.н.з. [NUMBER] , було визнано конструктивно загиблим. За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі звіту №16238 від 30 грудня 2021 року відповідно до страхового акту №4609642 від 20 січня 2022 року, було сплачено страхове відшкодування в розмірі 223 881,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2312 від 07 лютого 2022 року. Автомобіль марки «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] , був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність, на момент ДТП, була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, поліс №ЕР/204910376. Відповідно до умов полісу №ЕР/204910376 ліміт страхової відповідальності ПАТ «HACK «ОРАНТА» становить 130 000 грн. 00 коп., франшиза 0,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)», а саме: 228 881,80 грн. - 130 000,00 грн.= 93 881,80 грн. У зв`язку з наведеним позивач звертався до відповідача із претензією №4504756/1 від 29 грудня 2022 року, проте від відповідача на рахунок позивача за даним страховим випадком жодних коштів не надходило. Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 93 881 грн. 80 коп. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до вимог статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України у постановах № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року; № 227/2996/16-ц від 11 грудня 2019 року; № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року; № 761/41395/16-ц від 25 листопада 2019 року. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 93 881, 80 грн як різниця між фактичним розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved