Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

18 травня 2025 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними та анулювати правовстановлюючі документи, що посвідчують факт смерті [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок помилкового впізнання третьою особою, було поховано тіло його рідного брата, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його брат, солдат [PERSON] , зник безвісти 23.02.2024 року поблизу н.п. Северне, Донецької області, під час виконання бойового завдання, що підтверджується сповіщенням [INFO] № 665 від 26.02.2024 року. Судом встановлено, що 23.04.2024 третя особа у справі, [PERSON] , впізнала труп невідомої особи № 62 як тіло свого батька, [PERSON] . На підставі протоколу впізнання, Комунальним закладом Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» (правонаступником якого є Державна спеціалізована установа «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи») було видано Лікарське свідоцтво про смерть № 62 від 23 квітня 2024 року та довідку про причину смерті № 62 на ім`я [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . На підставі зазначених медичних документів, 24 квітня 2024 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено актовий запис про смерть № 1369 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . В подальшому, на підставі висновків молекулярно-генетичних експертиз № CE-19-24/28568-БД від 21.06.2024, № СЕ-19-24/55093-БД від 29.08.2024 та № СЕ-19/111-25/20916-БД від 28.04.2025 було беззаперечно встановлено, що біологічним батьком невстановленої особи № 62 є [PERSON] , а повнорідним братом - [PERSON] (позивач). Водночас, біологічне батьківство невстановленої особи № 62 відносно [PERSON] було виключено. Таким чином, тіло № 62, помилково ідентифіковане та поховане як [PERSON] , насправді є тілом зниклого безвісти брата позивача - [PERSON] . Через наявність чинних правовстановлюючих документів про смерть, виданих на іншу особу, позивач та його родина позбавлені можливості отримати належні документи про смерть свого родича та здійснити його перепоховання. На підставі ст.274 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, відповідачу Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01 вересня 2025 року було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі із додатками через електронний кабінет. Відповідачу Державна спеціалізована установа «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», та третій особі [PERSON] , копії ухвали про відкриття провадження у справі із додатками було направлено засобами поштового зв`язку, та ці документи відповідач отримав 02 жовтня 2025 року, а документи, адресовані третій особі, повернулися неврученими. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалися, ніяких заяв та клопотань, також як і третя особа, до суду не направляли. Третя особа [PERSON] , реєстрація місця проживання якої встановлена судом з Єдиного державного демографічного реєстру на підставі ч.8 ст.187 ЦПК України, повідомлялася про розгляд справи належним чином, відповідно до інформації Укрпошти щодо відстеження листів за трекінгом відправлень, відповідне повідомлення їй не було вручено з незалежних від суду причин, та повертається до суду через закінчення терміну зберігання. З цього приводу суду зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно повязані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути субєктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягає, зокрема, смерть. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 9 вищевказаного Закону, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів, зокрема смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Згідно з п.п. а) п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о). Судом встановлено, що першочерговою підставою для видачі оскаржуваних документів став протокол пред`явлення трупа для впізнання від 23.04.2024, в якому третя особа [PERSON] помилково впізнала у тілі № 62 свого батька. Надані суду висновки молекулярно-генетичних експертиз є належними, допустимими та беззаперечними доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України, які повністю спростовують факт, встановлений під час первинного впізнання. З урахуванням вищевикладеного, встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку, що оскаржувані документи та актовий запис про смерть складені на підставі документів, виданих під впливом помилки, оскільки наданими доказами встановлено, що вони не є належними доказами, які підтверджують факт смерті саме [PERSON] . Отже, первинний документ - лікарське свідоцтво про смерть № 62 від 23.04.2024 - був виданий на підставі доведеної у судовому порядку фактичної помилки щодо ідентифікації особи померлого. Це, в свою чергу, свідчить про недостовірність відомостей, що містяться в даному документі. Відповідно, складений на його підставі актовий запис про смерть № 1369 від 24.04.2024 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] також містять недостовірну інформацію та порушують права позивача на належне вшанування пам`яті його брата та отримання відповідних документів. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. Суд зазначає, що Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, визначають порядок здійснення дій органом державної реєстрації актів цивільного стану при анулюванні актових записів на підставі рішення суду. Наявність вказаних документів порушує особисті немайнові права позивача та його родини, зокрема право на повагу до гідності померлого, право на його поховання та отримання відповідних документів, що є необхідним для вирішення подальших спадкових та соціальних питань. З урахуванням вищевикладеного, встановлених обставин справи, які підтверджуються неспростовними доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають повному задоволенню, оскільки оскаржувані документи були видані внаслідок помилки та не відповідають дійсності, що потребує їх судового скасування, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved