Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір №572683398, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11\~950,00 грн. строком на 5 років, зі сплатою процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на відповідну суму. Відповідач зі свого боку не виконав в повному обсязі умов кредитного договору. У зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на 02.09.2025 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 57748,69 грн., з яких: 11950,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 45798,69 грн. - заборгованість за сумою відсотків. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. 19.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу №19/1224-01, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість за кредитним договором. Жодного платежу в погашення заборгованості від нього не надходило. Тому позивач просить стягнути з відповідача 57748,69 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.11.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд позовні вимоги задоволити частково в частині стягнення тіла кредиту 11950,00 грн.; 3585,00 відсотків за користування кредитом, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Зазначив, що за умовами договору це є споживчий кредит та вказана сума заборгованості за відсотками не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів, вона є надмірно завищеною та підлягає зменшенню до 50% від суми заборгованості за кредитом. Відсотки нараховані поза строком дії договору. Поданий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку. Відповідач не отримував жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором. Жодних зобов`язань перед позивачем він не має. Позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів. Також підлягали зменшенню і судові витрати по справі, щодо надання правової допомоги позивачу, пропорційно задоволеному позову та з врахуванням заявленого нею клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому вказує, що заявлений позивачем розмір витрат в сумі 7000 грн. є явно завищеним та не відповідає складності підготовки до розгляду справи, оскільки у матеріалах справи відсутній детальний опис виконаних робіт по правовій допомозі, ця вимога не підлягає задоволенню. 18.11.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у відповідності до якого зазначив, що сторони при укладенні договору факторингу №28/1118-01 виконали умови договору належним чином , а саме підписали договір, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення права вимоги. Право вимоги наступило після підписання договору 14.03.2023 тобто після укладення договору кредиту. Передача права вмоги здійснюється не за самим договором , а за реєстрами , які є додатками до нього. Неповідомлення боржника про заміну стягувача не звільняє його від погашення заборгованості. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» в якому передбачається , що максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1% набрав чинності 24.12.2023 року, тобто після укладення кредитного договору . Оскільки зазначений закон не має зворотної дії, його положення не поширюються на кредитні правовідносини, що виникли за спірним договором від 10.01.2023. Відповідач факту укладення кредитного договору не заперечує, він його підписав та жодних заперечень щодо умов договору не мав. Просить позов задоволити повністю. 28.11.2025 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив, що за умовами договору це є споживчий кредит та вказана сума заборгованості за відсотками не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Відсотки нараховані поза строком дії договору. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» в якому передбачається , що максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1% набрав чинності 24.12.2023 року однак його дія поширюється на договори про споживчий кредит, строк дії якого продовжено. Відповідач не отримував жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором. Жодних зобов`язань перед позивачем він не має. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подала суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.01.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір №572683398, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11\~950,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. В матеріалах справи наявні докази на підтвердження укладення кредитного договору та здійснення перерахування йому коштів та цей факт відповідачем не спростовано. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. 19.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу №19/1224-01, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 02.09.2025 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 57748,69 грн., з яких: 11950,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 45798,69 грн. - заборгованість за сумою відсотків.. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони при укладенні договору факторингу №28/1118-01 виконали умови договору належним чином, а саме підписали договір, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення права вимоги. Право вимоги наступило після підписання договору 14.03.2023 тобто після укладення договору кредиту. Передача права вимоги здійснюється не за самим договором , а за реєстрами , які є додатками до нього. Неповідомлення боржника про заміну стягувача не звільняє його від погашення заборгованості. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №572683398 від 10.01.2023. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~1054\~ЦК України за договором споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За вимогами ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правилами ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що Договір №572683398 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2023 року укладено у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст.526, ч. 1 ст.527, ч. 1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стосовно доводів представника відповідача про неправомірне нарахування відсотків. Представник відповідача у відзиві стверджував, що позивачем безпідставно, здійснювалось нарахування відсотків, оскільки такий їх розмір встановлений всупереч вимогам нормативно-правових актів. Виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності позичальнику, на думку представника відповідача, необґрунтовано нараховані відсотки, тому їх необхідно зменшити до 50 відсотків від суми заборгованості за тілом кредиту. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до розділу IV\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» і доповнено його п. 6-1, який встановлює нові правила звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання ним своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Отже, зміни до цього закону не передбачають звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту, сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів. При цьому, ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» в якому передбачається , що максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1% набрав чинності 24.12.2023 року, тобто після укладення кредитного договору. При цьому, згідно із поданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач нарахував відсотки за вказаним кредитним договором, які просить стягнути із відповідача в розмірі 45798,69 грн. в межах строку дії договору , що передбачений п.3.2 договору. Згідно п. 3.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Як вбачається з умов, передбачених п.12.4 договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами піся закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. П.8.4. договору передбачено , що зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98 % річних в день суми залишку Кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. Враховуючи наведене суд приходить до висновку , що нарахування вказаних відсотків відповідає умовам передбаченим кредитним договором. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом ґрунтується на вимогах закону та узгоджена сторонами кредитного договору. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов договору. За змістом постанови Верховного Суду від 17.02.2023 у справі №910/23042/16, проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом». Таким чином, банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором, а тому підстав для відмови у позові в цій частині суд не вбачає. Окрім того, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Верховним Судом зроблено наступні висновки. Компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Отже, щодо тверджень представника відповідача про неправомірність нарахування кредитором відсотків в розмірі, що перевищує вдвічі тіло кредиту та необхідності зменшити останні, то суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства та усталеної практики ВС зменшеним може бути виключно розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання (тобто відсотки, визначені на підставі ст. 625 ЦК України), які у даному випадку не нараховувались. Відсотки за «користування кредитом» зменшенню не підлягають. Таким чином, твердження представника відповідача є безпідставним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. сплаченого судового збору. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з матеріалів справи 05.06.2025 року позивачем укладено Договір про надання правової допомоги №06/06/25-01, згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання бере надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно акту наданих послуг, сума витрат на правничу допомогу в межах даного спору становить 7 000,00 грн. З врахуванням складності справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19\~ЦПК України є малозначною справою та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, а також, враховуючи клопотання представника відповідача про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у звязку з неспівмірністю зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часу витраченому на надання даних послуг та обсягу виконаних робіт, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved