Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

27.11.2025 до Подільського районного суду м. Києва надійщла заява Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ», 26.11.2025 року о 10:30, ЕМД N?1325 (лікар Нестеренко ) за рапортом поліції (ст. ДОП ВПЧ Шевченківського ЧП ГУНП у м.Києві майор поліції Олександр Карпович), госпіталізовано [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (пацієнт являється внутрішньо-переміщеною особою). Підстава для госпіталізації: погіршення психічного стану, в зв`язку з суїцидальними висловлюваннями, відмовою від їжі, схильністю до агресивної поведінки, обумовленими загостренням депресивної симптоматики та декомпенсацією стану. Зі слів пацієнта та даних медичної документації: психічно хворіє багато років. Неодноразово лікувався стаціонарно в психіатричний лікарні м. Херсон (документація не збереглись). З 17.10.2023р. перебував у на примусових заходах медичного характеру у Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» за вчинення кримінального правопорушення. Згідно довідки №04-183 від 03.03.25р. на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 21.02.2025р. припинено застосування примусових заходів медичного характеру. Зі слів пацієнта, на постійній основі приймає капс. Габана 600мг/добу. 01.07.2025р. визнаний особою з інвалідністю III групи з діагнозом: «F32.10». Супутній д-з: F19.2; F60.3. В анамнезі: хронічний вірусний гепатит С , В; вживання психоактивних речовин. Згідно довідки від 17.10.2025р. N?11482 КНП «КМКЛ №7» травмпункт: пацієнт звернувся до травмпункту, діагноз: «Перелом ІІ плюсневої кістки правої стопи», було проведеноогляд, R-графію, гіпсова пов`язка, м`яка фіксуюча пов`язка. 21.11.2025р. КНП «КМКЛ №9» травматологічний пункт, діагноз: «Різана рана лівого ліктьового суглобу». Проведено: ПХО рани, санація рани, асептична пов`язка. З рапорту поліції вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуваючи біля будівлі КМДА порозкидав всілякі речі, поводив себе агресивно, кидався на працівників поліції охорони та після прибуття співробітників поліції погрожував, що поріже собі вени. В подальшому в останнього було відібрано гострий предмет, схожий на лезо та викликано швидку психіатричну допомогу». З супровідного листка N?25-103977 відділення ЕМД N?1325 відомо, що «два дні тому різав собі вени, сьогодні знов прийшов під КМДА з вимогами, погрожував самогубством». ЕМД №1325 з діагнозом: «Психоорганічний синдромз параноїдними включеннями. Суїцидальні висловлювання», в супроводі поліції пацієнт був доставлений до КНП«ПСИХІАТРІЯ». Під час госпіталізації пацієнт надав добровільну усвідомлену згоду на обстеження та лікування в умовах психіатричного стаціонару, однак потім відмовився. 27.11.2025 року о 11:00 оглянутий комісією лікарів - психіатрів (далі - консиліум) у складі: заступника директора Лебедева Д.С. , в.о.завідуючого відділенням N?6 Романової Л.О. , лікаря-психіатра Єзерницької В.О. , у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Згідно заключення консиліуму комісія встановила, що пацієнт [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад у вигляді: «Депресивний епізод помірного ступеня важкості без соматичного синдрому. Тривожно-депресивний синдром з суїцидальними ідеаціями. F32.10; Емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип. F60.30; Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання ПАР. Синдром залежності. F19.2» Висновок консиліуму лікарів: у зв`язку з категоричною відмовою пацієнта від стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, потребує госпіталізації до КНП «ПСИХІАТРІЯ» в примусовому порядку. Посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю психічного розладу та категоричною відмовою [PERSON] від добровільного стаціонарного лікування, враховуючи те, що [PERSON] , [INFO] , вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, відтак, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар, заявник просить госпіталізувати [PERSON] , [INFO] , до КНП «ПСИХІАТРІЯ» у примусовому порядку. У судовому засіданні лікар Єзерницька В.О . повідомила, що [PERSON] поступив до лікарні 26 листопада 2025р. за рапортом працівників поліції, які виїздили на місце подій в місті Києві, по вулиці Хрещатик, 36. Так, [PERSON] в цей день 26 листопада 2025р. перед Київською міською державною адміністрацією поводив себе агресивно, вимагав до себе уваги, розкидав речі; коли приїздили працівники поліції погрожував, що поріже собі вени. При цьому, за даними працівників поліції за 2 дня до цього, тобто 24 листопада 2025р. [PERSON] вже різав собі вени перед адміністрацією. Лікар повідомила, що після госпіталізації до КНП «Психіатрія» пацієнт відмовився від того, щоб йому обробляли рани. Зранку 27 листопада 2025р. [PERSON] відмовився приймати сніданок, обід та вечерю та як повідомили санітари, лише пив чай та їв бублики. Вказувала, що безпосередньо до лікаря Єзерницької В.О. пацієнт проявляв агресію, погрожував їй та лікарям, не підпускав обробляти рани, чим поставив себе під загрозу того, що у нього може розвинутися сепсис. Лікар звертала увагу суду на те, що [PERSON] відбував покарання у вигляді примусових заходів медичного характеру, відтак страждає психічними розладами тривалий час та наразі потребує лікування в умовах стаціонару. Особа, відносно якої розглядається питання про можливість та необхідність його госпіталізації до психіатричного закладу, - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є внутрішню переміщеною особою, адже селище Каланчак Херсонської області захоплене окупаційними військами. Вказував, що після того, як він був звільнений з закладу, де відбував покарання у вигляді медичних заходів примусового характеру, не повернувся до селища Каланчак Херсонської області, а став на облік як внутрішню переміщена особа в місті Києві. Зазначив, що його сім`я, дружина та дитина залишилася на окупованій території. Стверджував, що адреса [ADDRESS] , є адресою хостелу, де він винаймав житло. За цією адресою він отримав довідку про взяття його на облік внутрішню переміщеної особи та отримував певні виплати як ВПО. Крім того, він неофіційно працевлаштувався до товариства на посаду вантажника та в телефонному режимі його періодично викликали на роботу. Зазначав, що міг своєю працею забезпечити своє проживання та харчування. Події біля КМДА , коли він демонстративно порізав собі вени, дійсно мали місце, однак не стосувалися його бажання покінчити життя самогубством. У такий спосіб він намагався продемонструвати непогодження з політикою держави, коли він подолав 7 блокпостів, щоб приїхати до неокупованої території, однак тут не був забезпечений від держави будь-яким житлом. Пояснював, що візит до стін КМДА викликаний виключно тим, що він намагався досягти того, щоб йому було виділене ліжкомісце в будь-якому гуртожитку, оскільки реєстрацію ВПО було здійснено виключно на підставі його відомостей про те, що він орендує ліжкомісце у хостелі по [ADDRESS] . Стверджував, що немає наміру покінчити життя самогубством, адже не для цього він відбував покарання у місцях позбавлення волі та вижив. Щодо доводів лікаря про те, що він відмовлявся приймати їжу, пояснив, що йому пропонувалося поїсти у такій формі, що в нього спрацювала зворотна реакція та виникло небажання приймати їжу від санітарів та лікаря. В свою чергу, він поїв, коли вийшли лікарі, адже у палаті залишалася пачка бубликів. Своє бачення подальшого життя бачить у тому, що може влаштуватися на роботу та зможе забезпечити себе житлом самостійно. Просив відмовити у задоволенні заяви КНП «Психіатрія», адже така внесена до суду безпідставно, оскільки він не є небезпечним для себе особисто або для оточуючих. Представник особи, відносно якої розглядалося питання щодо госпіталізації, адвокат Ткаченко Ю.Б. просив відмовити у задоволенні заяви, адже його клієнт є здоровим, зрозуміло та послідовно висловлює свою позицію. Просив звернути увагу суду на те, що його підзахисний хоч і порізав вени перед приміщенням КМДА, втім, робив це з метою демонстрування непогодження з політикою держави, а не з метою позбавити себе життя. Навпаки, особа намагалася добитися своїх прав на житло як ВПО. Просив відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Прокурор Павліченко В.О. у судовому засіданні просила суд задовольнити заяву та надати дозвіл на примусову госпіталізацію [PERSON] . Звертала увагу суду на те, що до особи застосовувалися примусові заходи медичного характеру. Після звільнення в селищі Каланчак Херсонської області особа могла залишитися зі своєю родиною, однак не зробила цього, а приїхала під адміністрацію Києва та почала різати собі вени з вимогами забезпечення прав. Стверджувала, що зважаючи на беззаперечні докази того, що на руках [PERSON] є сліди порізів вен, не можна відкидати того ризику, що таке може повторитися. У доповненнях [PERSON] повідомив, що прокурор помиляється, що селище Каланчак не є окупованої територією, стверджував, що не може повернутися на окуповану територію, а тому його поведінка викликана виключно бажанням отримати житло та почати нормальне життя. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 284 Цивільного кодексу України, надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: -вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або -неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу необхідна наявність одночасно таких умов: -тяжкий психічний розлад; -небезпека для самої особи чи оточуючих. Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно з ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016, судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. З висновку консиліуму лікарів-психіатрів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад у вигляді: «Депресивний епізод помірного ступеня важкості без соматичного синдрому. Тривожно-депресивний синдром з суїцидальними ідеаціями. F32.10; Емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип. F60.30; Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання ПАР. Синдром залежності. F19.2» Однак, саме по собі психічне захворювання не дає підстав для примусової госпіталізації, примусового лікування, обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Доказів про те, що за своїм психічним станом [PERSON] являє собою небезпеку для себе та оточуючих, не встановлено. У цьому контексті суд звертає увагу на ті обставини, що приводом для госпіталізації стали події, які відбувалися раніше дати госпіталізації [PERSON] до лікарні. [PERSON] послідовно пояснив свої дії щодо порізу вен, усвідомлено пояснював, що не бажав позбавити себе життя, а привертав у такий спосіб увагу до себе. При цьому, у судовому засіданні лікар не повідомила будь-яких обставин, які б вказували на те, що [PERSON] в день його госпіталізації та на наступний день був небезпечним для себе чи оточуючих. Посилання на те, що він розмовляв з лікарем агресивно, не свідчить про те, що його поведінка свідчила про наявність підстав, які необхідні для примусового лікування особи. [PERSON] пояснив, чому не бажав, щоб рани обробляли санітари, стверджуючи, що має медичні засоби з собою, та сам міг обробляти собі рани. Особа також пояснила, що харчувалася у лікарні, втім не бажала цього робити у присутності санітарів та лікарів. Враховуючи, що матеріалами справи не доведено наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, в результаті якого він неусвідомлено проявляв би небезпеку для оточуючих або для себе, або був неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність; беручи до уваги, що [PERSON] працює та самостійно заробляє собі на життя, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» про госпіталізацію [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed