Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

26 жовтня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОК «БАЗА ВОЛНА» (далі по тексту ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА») подало в Бориспільський міськрайонний суд Київської області позов, яким просило : 1) скасувати рішення Гнідинської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області від 30 січня 1997 року за № 6/17 в частині передачі у приватну власність [PERSON] для садівництва земельної ділянки площею 0,080 га, що розташована на території садівничого товариства «Святилище -2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області; 2) визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 432977, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128, на земельну ділянку площею 0,080 га для ведення садівництва в садівничому товаристві «Святилище-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, виданий [PERSON] ; 3) визнати недійсним договір купівлі продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20 березня 2007 року приватним нотаріусом Бориспіль-ського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. та зареєстровий за № 1198; 4) визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 595273 на земельну ділянку площею 0,799 га для ведення садівництва в садівничому товаристві «Святилище-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, кадастровий номер 3220882600:04:002:0527, виданий [PERSON] ; 5) визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 21 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою Петренко Т.М., зареєстрований в реєстрі під номером 1306; 6) скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,799 га для ведення садівництва в садівничому товаристві «Святилище-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, кадастровий номер 3220882600: 04:002: 0527, шляхом скасування реєстраційного запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, реєстраційний номер 1065734432208; 7) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування, а саме проїздом (дорогою) по [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовано тим, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 02 листопада 2006 року укладеного на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області за № 1216 від 23 жовтня 2006 року, ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА» строком на 49 років в оренду була передана земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474, загальною площею 1,5691 га на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Відповідно кадастрового плану, дана земельна ділянка межує від А до Б землі загального користування (дорога місцевого значення), від Б до В землі бази відпочинку « [INFO] », від В до Г - ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА», від Г до Д землі державної власності, від Д до А Міжнародний благодійний фонд «Молодь з місією». Проте, відповідно даних публічної кадастрової карти, сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, яка на праві приватної власності належить [PERSON] , знаходиться на землях загального користування, частково в межах червоних ліній вулиці, яка відноситься до земель загального користування та фактично створює перешкоди у проході та проїзді по наявній дорозі по [ADDRESS] . Наведене, в силу вимог ст. 4 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України), ст. 1, 5, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» та ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», свідчить про наявність порушень норм законодав-ства та інтересів Гнідинської громади під час виділення та надання земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 у приватну власність, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями передачі у приватну власність земель загального користування (дороги). Так, рішенням Гнідинської сільської ради від 25 грудня 2000 року було передано вказану земельну ділянку площею 0,080 га з цільовим призначенням для садівництва у приватну власність [PERSON] та видано державний акт на її ім`я на право приватної власності на землю серії РЗ № 432977, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128. 20 березня 2007 року [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку з кадастро-вим номером 3220882600:04:002:0527 на підставі договору купівлі продажу [PERSON] , який посвідчено та зареєстровано за № 1198 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г.. 21 жовтня 2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу відчужив дану земельну ділянку [PERSON] .. Договір посвідчено та зареєстровано за № 1306 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою Петренко Т.М., який і наразі є власником цієї земельної ділянки. Позивач вважає, що передачею вказаної земельної ділянки у приватну власність порушено права ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА», оскільки у складі переданої у приватну власність вище-вказаної земельної ділянки була незаконно передана частина земель загального користування проїзд (дорога) по [ADDRESS] , у зв`язку з чим існують перешкоди у доступі і проїзді позивачу до земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 загальною площею 1,5691 га на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка на підставі довгострокового договору від 02 листопада 2006 року передана в оренду ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА» строком на 49 років. У зв`язку з цим 11 листопада 2016 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване провадження № 12016110100002264 за ознаками кримінального право-порушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайських дій стосовно надання у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474. Так, в рамках даного кримінального провадження органом досудового розслідування встановлено, що Гнідинською сільською радою Бориспільського району 30 січня 1997 року рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,080 га з цільовим призначенням для садівництва на території садівничого товариства «Святилище-2» не приймалось. Однак, внаслідок перевірки інших (других) екземплярів державних актів, які зберігаються в сільській раді встановлено, що під таким же номером 128 в садівничому товаристві «Святилище-2» зареєстровано земельну ділянку та державний акт на право власності на землю на прізвище [PERSON] .. Крім того встановлено, що в архівах відділу Держгеокадастру у Бориспільському районі наявний другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, виданий на ім`я [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 20 березня 2007 року, однак документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на неї щодо передачі цієї земельної ділянки на попереднього власника, не виявлена. В Національній кадастро-вій системі також відсутні відомості щодо попередніх власників земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527. Зважаючи на це, позивач вважає наявними підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 595273 площею 0,799 га з цільовим призначенням для ведення садівництва в садівничому товаристві «Святилищ-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області виданого [PERSON] та державного акту про право власності на земельну ділянку серії РЗ № 432977 площею 0,080 га з цільовим призначенням для ведення садівництва в садівничому товаристві «Святилищ-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області виданого [PERSON] ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА» також зазначило, що відповідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільств, його моральним засадам, а правом оспорювати правочини і вимагати проведення реституції наділено нормами ЦК України не лише сторону правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх правовий статус «заінтересовані особи». Зважаючи на норми ст. 256-261 ЦК України позивач зазначив, що про порушення своїх прав у спосіб зайняття частини земельної ділянки, що перебуває у приватній власності [PERSON] , яка частково знаходиться на території проїжджої частини та відноситься до земель загального користування, товариство дізналось з ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року. Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби Covid-19, строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за № 211 на всій території України, починаючи з 12 березня 2020 року, встановлено карантин та, з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні, його було неодноразово продовжено. Це, на переконання позивача, свідчить про те, що товариством строки позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом, не пропущено. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження з викликом і повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року клопотання представника позивача задоволено та залучено до участі у справі правонаступника Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області Золочівську сільську раду Бориспільського району Київської області. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року клопотання представника позивача задоволено та залучено до участі у справі співвідповідачем приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Балкову Петренко Т.М.. 15 червня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Управління Держгеокадастру Бориспільського району Київської області, приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Балкової Петренко Т.М. докази. 18 жовтня 2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Тиран О.В. подав до суду заяву, якою просив застосувати позовну давність до даного спору. 12 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, яким просив відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Так, на підставі договору купівлі продажу № 190078 [PERSON] придбав у власність у [PERSON] земельну ділянку площею 0,079 га з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району та, у зв`язку з цим, отримав держав-ний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 5273 від 23 квітня 2007 року. Відповідно п. 2.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України за № 43 від 04 травня 1999 року, при наявності обмежень на використання земельної ділянки до примірника державного акта на право постійного користування земельною ділянкою або на право власності на земельну ділянку, який видається власнику або користувачу земельної ділянки, додаються копія кадастрового плану та акт перенесення на місцевість меж зон обмежень. Однак, на момент складення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 595273 від 23 квітня 2007 року будь-яких обмежень на використання земельної ділянки до примірника державного акта на право власності на земельну ділянку, який видається власнику, не додавались та їх не існувало. Крім того, позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04: 002:0527, яка наразі належить на праві власності [PERSON] , частково знаходиться у межах «червоних ліній» вулиці Квіткої та посилається при цьому на п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 10.7.6 ст. 10.7 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій», яким визначені вимоги до вулиць та доріг (у червоних лініях). При цьому, ТОВ надано до позову копію копіювання із схеми формування території Гнідинської сільської ради та не надано будь-яких доказів того, коли саме спроектовано вул. Квіткову у складі вулично дорожньої мережі Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, у зв`язку з чим неможливо встановити чи знаходилась спірна земельна ділянка на землях загального користування, частково в межах червоних ліній вулиці на момент надання її у приватну власність первісного власника. Також [PERSON] вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності у зв`язку з чим просив застосувати наслідки їх спливу та відмовити у задоволенні позову зважаючи на наступне. Позов подано до суду 21 жовтня 2020 року. Товариство у описовій частині позову вказало, що про порушення своїх прав дізналось з ухвали слідчого судді Бориспільського міськ-районного суду Київської області від 25 травня 2017 року у справі № 359/3320/2017. Однак, зі змісту даної ухвали вбачається, що 10 листопада 2016 року позивач звернувся до Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення та повідомив про те, що : «Невстанолені особи, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману заволоділи земельною ділянкою, що належить ТОВ «СОК «ВОЛНА», яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району». На підставі заяви 11 листопада 2016 року було внесено до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення. В подальшому, орган досудового слідства з вернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням, у якому вказав, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2016 року сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002: 0527 частково накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:01: 002 :0474 і фактично знаходиться на території проїжджої частини, яка є дорогою місцевого значення. Відтак, на момент звернення до Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, товариство знало як про особу власника спірної земельної ділянки, так і про те, що вона частково накладається на землі загального користування (а.с. 135 т.2). 12 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов, яким просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При виготовленні технічної документації щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку з виготовлення державного акту громадянці [PERSON] на території Садового товариства «Ставище-2» Бориспільського району, Бориспільським районним відділом земельних ресурсів було надано висновок від 16 березня 2007 року про обмеження на використання земельної ділянки для ведення садівництва в Садовому товаристві «Ставище-2», в якому зазначені лише правові обмеження на використання даної земельної ділянки, а саме екологічні обмеження та дотримання вимог екологічного зонування. Інші обмеження були відсутні. Твердження позивача про те, що згідно перевірки інших (других) екземплярів державних актів, які зберігаються в сільській раді, орган досудового слідства було повідомлено про те, що під таким же номером 128 в садівничому товаристві «Святище-2» зареєстровано земельну ділянку та державний акт на право власності на земельну ділянку на прізвище [PERSON] безпідставні, оскільки у листі Гнідинської сільської ради від 09 серпня 2017 року за № 02-18/56 повідомлено про те, що ведення державного кадастру та реєстрація земельних ділянок належать до повноважень органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та було рекомендовано звернутись у відповідні органи. Крім того, у даному листі також вказано, що згідно архівних документів 30 січня 1997 року засідання виконавчого комітету Гнідинської сільської ради не проводились і, відповідно, рішення не приймались, протокол не вівся. Крім того, [PERSON] зробила заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності з підстав, аналогічних до вказаних у відзиві [PERSON] (а.с. 153 т.2). 03 лютого 2022 року представник позивача адвокат Лефор Г.І. подала до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що позивач звернувся за захистом свого права до суду 21 жовтня 2020 року після того, як з ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2017 року (справа за №359/3320/17) дізнався про те, що частина земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності [PERSON] , знаходиться на території проїжджої частини, що є дорогою місцевого значення та відноситься до земель загального користування. Дійсно 11 листопада 2016 року Бориспільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на підставі заяви позивача від 10 листопада 2016 року було внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, за фабулою якого: «Невстанолені особи, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману заволоділи земельною ділянкою, що належить ТОВ «СОК «ВОЛНА», яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району». Відтак, на момент звернення директора ТОВ «СОК «ВОЛНА» [PERSON] до право-охоронних органів, тобто 10 листопада 2016 року, позивач не знав, що сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 належала на праві приватної власності [PERSON] та що вона фактично накладається на землі загального користування, чим обмежує право на вільне переміщення та пересування, створює перешкоди позивачу у доступі до орендованої земельної ділянки. Зважаючи на це представник позивача вважає, що строк звернення до суду з даним позовом не сплив, а тому відсутні підстави для задоволення вимог відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 221 т.2). Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. 01 грудня 2022 року постановлено дві ухвали суду, якими клопотання представника позивача про витребування у [PERSON] доказів, та у [INFO] інформації про дійсне місцеперебування та проходження військової служби відповідачем [PERSON] , задоволено. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року у справі було зупинено провадження до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2023 року ухвалу Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року скасовано. У зв`язку з цим, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2023 року провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Тирана О.В. про зупинення провадження у справі відмовлено. 18 червня 2024 року ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Тирана О.В. провадження у справі було зупинено. Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року ухвалу суду першої інстанції від 18 червня 2024 року про зупинення провадження у справі скасовано. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, надані в попередніх засіданнях, допитавши свідка [PERSON] , повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.\~12,\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно змісту ст.\~11,\~15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ч. 1-2\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Земельним кодексом України\~(далі\~ЗК України) закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1\~ст. 153 ЗК України). Частиною 1\~ст.\~328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.\~78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно ст.\~79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Частиною 1\~ст. 79 ЗК України\~визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно п. 2\~Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастро-вого номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із земле-устрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Згідно ст. 6 ЗК України 1990 року\~(чинний на час набуття [PERSON] права власності) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для садівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. За вимогами ст.\~22,\~23 ЗК України 1990 року\~право власності на землю або право користу-вання наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Відповідно п. 2\~розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастро-вого номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до ДЗК, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Згідно роз`яснень, наведених у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» від 16 квітня 2004 року за № 7, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст.152 ЗК\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно п. 11 вказаної Постанови, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її у позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність. Частиною 2\~ст.158 ЗК України\~передбачено, що\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно ч. 10\~ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. За змістом ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~та\~ст. 24 Закону України «Про місцеве само-врядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За правилами ч. 1ст.\~155\~ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користу-вання чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом п.п. «а», «б» ч. 1\~ст.\~12\~ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:\~а) розпорядження землями територіальних громад;\~б) передача земельних ділянок комуналь-ної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. За приписами ч. 2\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самовряду-вання, посадових і службових осіб. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 02 листопада 2006 року між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та ТОВ «СОК «База Волна» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 загальною площею 1,5691 га забудованих земель за рахунок земель державної власності на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту, строком на 49 роки. У зв`язку з чим 02 листопада 2006 року було підписано Акт прийому передачі земельної ділянки (а.с. 23-28, 34 т.1). Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 41296700 та 41295666 від 27 липня 2015 року вказана вище земельна ділянка на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23084583 від 23 липня 2015 року належить на праві власності Бориспільській районній державній адміністрації Київської області та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23108409 від 23 липня 2015 року передана в оренду строком на 49 років ТОВ «СОК «База Волна» (т. 1 а.с. 35-38). За даними Акту про перенесення меж в натурі та передачі на зберігання межових знаків земельної ділянки від 02 листопада 2006 року, плану земельної ділянки та кадастрового плану, вказано опис меж земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:01:002: 0474, відповідно яких від А до Б землі загального користування, від Б до В землі бази відпочинку «Волна», від В до Г землі ТОВ «СОК «База Волна», від Г до Д землі державної власності, від Д до А землі Міжнародного благодійного фонду «Молодь з місією» (т. 1 а.с. 29-31). Також судом встановлено, що рішенням Гнідинської сільської ради за № 6/17 від 30 січня 1997 року було передано земельну ділянку площею 0,080 га з цільовим призначенням для садівництва у приватну власність [PERSON] та видано державний акт на її ім`я (старого зразка) на право приватної власності на землю серії РЗ № 432977, який зареєстро-вано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки від А до Б землі [PERSON] , від Б до В землі загального користування, від В до Г землі бази відпочинку (т. 1 а.с. 45-46, 199). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно висновку Бориспільського районного відділу земельних ресурсів за № 3704 від 16 березня 2007 року, на підставі рішенням Гнідинської сільської ради за № 6/17 від 30 січня 1997 року передано земельну ділянку площею 0,080 га з цільовим призначенням для ведення садівництва в Садівницькому товаристві «Святище-2» у приватну власність [PERSON] та видано державний акт на її ім`я на право приватної власності на землю серії РЗ № 432977. Відповідно Класифікатора обмежень прав власності на землю та використання земельної ділянки встановлено такі види обмежень : екологічні обмеження та дотримання вимог екологічного зонування (т. 1 а.с. 47). Згідно листа Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 травня 2021 року за № 02-18/1057 за архівними документами встановлено, що 30 січня 1997 року засідання виконавчого комітету Гнідинської сільської ради не проводились, рішення не приймались, протоколи не велись. Засідання виконавчого комітету проводились раз на місяць та за цей період відбулось 23 січня 1997 року. Крім того, в архівних документах відсутнє рішення про передачу [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 0,080 га для садівництва на території Садівничого товариства «Святилище-2» (а.с. 156-157 т. 1) До матеріалів справи позивачем приєднано копію рішення Гнідинської сільської ради від 23 січня 1997 року за № 6/1-17 щодо передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, у переліку яких відсутнє прізвище [PERSON] (а.с. 159 т.1). Однак, відповідно висновку Бориспільського районного відділу земельних ресурсів за № 3704 від 16 березня 2007 року, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,080 га з цільовим призначенням для ведення садівництва в Садівницькому товаристві «Святище-2» та видано державний акт на її ім`я на право приватної власності на землю серії РЗ № 432977, на підставі рішення Гнідинської сільської ради за № 6/17 від 30 січня 1997 року. В матеріалах справи відсутня копія рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 6/17 від 30 січня 1997 року. Судом також встановлено, що 20 березня 2007 року [PERSON] , який діяв за довіреністю від імені та в інтересах [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу відчужив земельну ділянку площею 0,080 га [PERSON] .. Договір посвідчено та зареєстровано за № 1198 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. (а.с. 49-53, 198-197, 206 (на звороті) т. 1). 23 квітня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів видано [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 серії ЯЕ № 595273 (а.с.212-213 т. 1). 04 жовтня 2016 року на дану земельну ділянку ТОВ «Паралель-8» на замовлення [PERSON] було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 6-30 т. 2). Відповідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 жовтня 2016 року за № НВ-3207495282016 земельна ділянка площею 0,0799 га з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, з цільовим призначенням для колективного садівниц-тва, яка розташована на території Київської області, Бориспільський район, Садівницьке товариство «Святище-2» Гнідинської сільської ради, перебуває у приватній власності [PERSON] та щодо неї відомості про обмеження у використанні, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року за № 1051, не зареєстровані (а.с.213-215 т. 1). За змістом листа Головного управління держгеокадастру у Київській області б/н від 30 квітня 2021 року в архіві Відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області наявний архівний примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 595273, виданого на ім`я [PERSON] .. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 23 квітня 2007 року. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії РЗ № 3432977, виданий на ім`я [PERSON] , у Відділі відсутній (а.с. 161 т. 1). 21 жовтня 2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу відчужив [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, площею 0,0799 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] з цільовим призначенням для колективного садівництва. Договір посвідчено та зареєстровано за № 1306 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою Петренко Т.М. (а.с. 209-210 т. 1). За змістом даного договору земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЕ № 595273 виданого 23 квітня 2007 року Бориспільським районним відділом земельних ресурсів та на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 20 березня 2007 року з № 1198 ВЕК №190078. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 71470552 та 256264907 від 26 жовтня 2016 року та 13 травня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04: 002:0527 з 21 жовтня 2016 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (а.с. 126-127, 230 т. 1). Як на підставу визнання недійсними та скасування вказаних договорів купівлі продажу від 20 березня 2007 року та 21 жовтня 2016 року, державних актів на право власності на земельну ділянку, видані на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також скасування державної реєстрації їх прав на спірну земельну ділянку позивач послався на те, що у складі переданої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04: 002:0527 була незаконно передана частина земель загального користування проїзд (дорога) по [ADDRESS] , у зв`язку з чим існують перешкоди у доступі і проїзді позивачу до земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 загальною площею 1,5691 га на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка на підставі довгострокового договору від 02 листопада 2006 року передана в оренду ТОВ «СОК «БАЗА ВОЛНА» строком на 49 років. З огляду на це суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно ст.\~4\~ЗК України\~(чинного\~на дату\~видачі [PERSON] \~спірної земельної\~ділянки)\~у державній\~власності перебувають\~всі землі\~України,\~за винятком\~земель,\~переданих у\~колективну і\~приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю, зокрема, виступають обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, тощо). За змістом ч. 1 ст. 9 ЗК України (чинного в 1997 році) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земель-них відносин на їх території належали, зокрема, : передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; погодження проектів землеустрою; здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною. Згідно п. 4 ч. 1 та п.4 ч. 4 ст. 6 вказаного Кодексу громадяни України мали право на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для садівництва. Пунктом «б» ч. 1\~ст. 80, пункт «а» ч. 4\~ст. 83 діючого ЗК України\~визначено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). За загальним правилом землі загального користування - це земельні ділянки, режим користування якими відзначається найбільшою загальнодоступністю. У містах, селищах і сільських населених пунктах, землі загального користування складаються з земель шляхів сполучення (площі, вулиці, провулки, проїзди (в межах червоних ліній), дороги, набережні), земель для задоволення культурно-побутових потреб населення (парки, лісопарки, сквери, сади, бульвари, водойми, пляжі), полігонів для захоронення неутилізо-ваних промислових відходів, полігонів побутових відходів і сміттєпереробних підприємств, та інших земель, що служать для задоволення потреб міста, селища, сільського населеного пункту. Відповідно п. 1, 6, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпеч-ного та зручного руху транспортних засобів. Вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів. Проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону автомобільні дороги поділяються на автомобільні дороги загального користування , вулиці і дороги міст та інших населених пунктів. За змістом ч. 1, 3 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення. Відповідно ст.\~18\~вказаного Закону\~складовими вулиць\~і доріг\~міст та\~інших населених\~пунктів є:\~проїзна частина\~вулиць і\~доріг,\~трамвайне полотно,\~дорожнє покриття,\~штучні споруди,\~споруди дорожнього\~водовідводу,\~технічні засоби\~організації дорожнього\~руху,\~зупинки міського\~транспорту,\~стоянки таксі,\~тротуари,\~пішохідні та\~велосипедні доріжки,\~зелені насадження,\~наземні та\~підземні мережі,\~майданчики для\~паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається. У пункті 10.7.6 ст. 10.7 ДБН Ю.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» вказано, що ширину\~вулиць\~і\~доріг\~(у\~червоних\~лініях)\~слід\~визначати\~з\~урахуванням\~їх\~категорій\~та в\~залежності\~від\~розрахункової\~інтенсивності\~руху\~транспорту\~та\~пішоходів,\~виду\~забудов та\~на прилеглі території, рельєфу місцевості, вимог охорони навколишнього природного середовища, розміщення підземних інженерних мереж, зелених насаджень. Ширину\~вулиць\~в\~межах\~червоних\~ліній\~слід\~визначати,\~зокрема:\~вулиці\~місцевого\~значення\~(житлові)\~ \~15-35 м.;\~селищні\~та\~сільські\~вулиці\~(дороги)\~ \~15-25 м.. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 та ч. 1\~ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація\~затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. За змістом ч. 1\~ст. 17 вказаного Закону\~генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно ч. 1-2\~ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльнос-ті»\~детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці. Пунктом 2 ч. 4\~ст. 19 вказаного Закону\~передбачено, що детальний план території визначає червоні лінії та лінії регулювання забудови. Відповідно п. 14 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Таким чином належними документами, на підставі яких встановлюються межі земель загального користування (вулиць, доріг тощо) є детальний план території та генеральний план населеного пункту, згідно з яким розробляється детальний план територій. Згідно\~ст. 53 Закону України «Про землеустрій»\~проекти землеустрою щодо впорядкуван-ня території населених пунктів складаються на основі затверджених у встановленому законодавством порядку генеральних планів населених пунктів. Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів складаються з метою обґрунтування, розробки і подальшої реалізації необхідного обсягу організаційних та інженерно-технічних заходів з освоєння, поліпшення якості земель, їх раціонального використання та охорони, захисту від руйнівних процесів. В обгрунтування своїх вимог ТОВ «СОК «База Волна» приєднано до позову Викопіровку схеми формування території Гнідинської сільської ради погоджену начальником райвідділу земельних ресурсів (а.с.54-55 т. 1). Суд звертає увагу на те, що даний доказ надано в поганій якості, він не містить дати його затвердження, назв вулиць та не відображає інформації, на підставі якої суд може встановити наявність на цій схемі вулиці Квіткова, її меж, розташування спірних земельних ділянок. Відповідно ч.\~1,\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~ належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на це суд визнає даний доказ неналежним та не приймає його до уваги, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування. В свою чергу матеріали справи не містять копій генерального плану населеного пункту та детального плану території, отриманого у передбачений законом спосіб, копій містобудів-ної документації щодо пунктів геодезичної мережі меж існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення в межах Гнідинської (Золочівської) сільської ради та за її межами ні на дату отримання первісним власником [PERSON] спірної земельної ділянки, ні на час набуття її у власність наступними власниками. Відтак, суд позбавлений можливості встановити чи перебувала спірна земельна ділянка на момент її надання у власність [PERSON] повністю чи частково в межах земель загального користування (проїжджої дороги по [ADDRESS] ) в межах червоних ліній чи ні. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, на підставі висновку експертів № 496/497 складеного 20 лютого 2025 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. проф. М.С.Бокаріуса» Київське відділення за результатами проведення комплексної судової земельно технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за матеріалами кримінального провадження, внесеного Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110140002264 від 11 листопада 2016 року призначеної постановою старшого слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 15 травня 2024 року, судом встановлено наступне (а.с. 144-191 т. 5). Так, за висновками земельно технічного та дослідження питань з землеустрою судовими експертом встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04: 002:0527 накладаються на територію загального користування (автомобільні проїзди), в тому числі в межах фактичного користування (паркану) ТОВ «СОК «База Волна». Накладання межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 на межі земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600: 01:002:0474 за документацією із землеустрою та правовстановлюючими документами не виявлено. Технічна документація із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527 не може вважатись такою, що відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Невідповідності полягають в порушенні вимог ряду нормативних та законодавчих документів, використаних при розробці документації із землеустрою. Також судовим експертом в описовій частині дослідження зазначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебувала у власності [PERSON] для колективного садівництва в СТ «Святище-2» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка виконана ТОВ «Паралель - 8» за складом і змістом має наступні недоліки. За складом не містить обов`язкові станом на 17 жовтня 20169 року складові документації із землеустрою, а саме : довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території), план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). За змістом - титульна сторінка не містить інформації про підпис та відтиск особистої печатки другого з двох наявних сертифікованих інженерів землевпорядників, відповідальних за якість робіт із землеустрою, зазначених в пояснювальній записці; пояснювальна записка не містить інформацію про : використані при встановлені (відновленні) меж (межових знаків) земельної ділянки пункти Державної геодезичної мережі . Відсутня інформація про технічні засоби, за допомогою яких було оброблено інформацію, а саме : відомості про моделі комп`ютера та програмного забезпечення, застосовані при обробці даних, отриманих внаслідок проведених польових робіт. В пояснювальній записці відсутня інформація : про державну повірку і сертифікацію інструментів та приладів, про суміжних землевласників і користувачів, про рельєф та конфігурацію земельної ділянки. Також у довідці про наявність обмежень відсутня дата складання довідки, що унеможлив-лює перевірку достовірності документу. У матеріалах геодезичних вишукувань відсутня інформація про використані при встановленні (відновленні) меж (межових знаків) земельної ділянки пункти Державної геодезичної мережі, відсутня інформація про державну повірку і сертифікацію інструментів та приладів. Акт прийому передачі межових знаків за змістом не відповідає встановленому додатку 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості травня ) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему України від року за № 376. Відповідно ч. 1, 3 ст. 125 ЗК України від\~25 жовтня 2001 року №2768-III (в редакції чинній 13 січня 2007 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвічує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно ст. 126 ЗК України\~від\~25 жовтня 2001 року №2768-III (в редакції чинній 13 січня 2007 року),\~право власності і право постійного користування на земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2-4\~ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. На підставі ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі : поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від «29» червня 2022 року у справі № 497/597/18 (провадження № 61-9556св20) зазначено, що: «відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі за № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Заявляти вимогу про визнання недійсним державного акту про право власності на землю може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею державного акту про право власності на землю. Тобто, оспорювання акту відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання акту) (Постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2023 року в справі №683/2422/19 (провадження № 61-13607св21). Відповідно ч. 1\~ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції\~ЦК України\~наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті\~215,\~216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим ч. 3\~статті 152 ЗК України. Зважаючи на встановлені вище обставини та норми права, суд приходить переконання, що позовні вимоги ТОВ «СОК «База Волна» підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з висновків судових експертів, земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04: 002:0527 накладається на територію загального користування (автомобільні проїзди), в тому числі в межах фактичного користування (паркану) ТОВ «СОК «База Волна». В свою чергу вважати, що дане порушення норм земельного законодавства на момент надання спірної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не існувало неможливо, оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на її ім`я не виготовлялась та у Відділі земельних ресурсів відсутня, а виготовлена на замовлення [PERSON] технічна документація із землеустрою містить чисельні невідповідності нормативним документам. Разом з тим, відповідачами у справі зроблено заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а представник позивача вважав їх безпідставними та не просив суд поновити строки позовної давності, у зв`язку з чим суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст.\~251\~та ч. ст.\~253 ЦК України\~строком є певний період часу, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність згідно ч. 1 ст.\~256 та ч. 1 ст.\~257 ЦК України\~є строком, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлена тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встанов-лених\~статтями 253 - 255 ЦК України. Частиною 1\~ст. 261 вказаного Кодексу\~зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встанов-лено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Наведена позиція\~суду узгоджується\~з висновками\~наведеними Великою\~Палатою Верховного\~Суду зокрема\~у постановах : від 22 травня 2018 року у справі за № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі за № 367/6105/16-ц,\~від 07 листопада 2018 року у справі за № 575/476/16-ц\~). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що з даним позовом ТОВ «СОК «База Волна» звернулось до суду 26 жовтня 2020 року. У описовій частині позову зазначено, що про порушення свого права, а саме про те, що частина земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності [PERSON] , та знаходиться на території проїжджої частини і відноситься до земель загального користування, товариство дізналось з ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року (справа № 359/3320/17). Відтак строк позовної давності тривав до 24 травня 2020 року. Однак, з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин на підставі\~постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами), яка неодноразово пролонгувалась, та згідно п. 1.2. Прикінцеві та перехідних положень\~ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258 (позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину. У постанові від 01 березня 2023 року у справі за №147/1172/19-ц Верховний Суд наголосив, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішую-ться судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Європейський суд з прав людини зазначив, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначе-ність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, за №22083/93, за №22095/93, рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), за №66610/09, рішення ЄСПЛ від 29 січня 2013 року). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у\~ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 11 листопада 2016 року на підставі заяви [PERSON] було внесено відомості за №12016110100002264 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2\~ст. 190 КК України, за фабулою : «невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, заволоділи земельною ділянкою, що належить ТОВ «СОК «База Волна», яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільсього району Київської області» (а.с. 60 т. 2). За змістом ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року (справа № 359/3320/17) вбачається, що : «Начальник першого відділення з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області звернувся до суду з вказаним клопотанням та обґрунтовує його тим, що 11 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12016110100002264 за ознаками кримінального правопорушення передба-ченого ч. 1\~ст. 190 КК України, за фактом вчинення шахрайських дій стосовно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 загальною площею 1,5691 га на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області\~яка у відповідності до вимог чинного законодавства передана в довго-строкову оренду ТОВ «СОК «База Волна» строком на 49 років на підставі договору від 02 листопада 2006 року. Відповідно кадастрового плану, земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 межує з наступними об`єктами: від А до Б\~землі загального користування (дорога місцевого значення), від Б до В -\~землі бази відпочинку «Інформація_2 », від В до Г\~ТОВ « Інформація_2 », від Г до Д\~землі державної власності, від Д до А\~Міжнародний благодійний фонд «Інформація_3». Проте, відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2016 року, сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527\~на праві приватної власності належить [PERSON] накладається частково на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600: 01:002:0474 і фактично знаходиться на території проїжджої частини, що є дорогою місцевого значення…» (а.с. 39-41 т. 1). Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що інформаційна довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2016 року, була отримана позивачем до звернення до правоохоронних органів із заявою від 11 листопада 2016 року про скоєння кримінального правопорушення та була надана директором ТОВ «СОК «База Волна» Мельником О.Ю. одночасно із зверненням до Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Київській області, оскільки будь які подальші запити слідчого в рамках досудового розслідування могли бути датовані лише більш пізніми датами, а не числом, яке передувало зверненню позивача до право-охоронного органу. Доказів протилежного до суду сторонами не надано. Відтак, станом на 26 жовтня 2016 року ТОВ «СОК «База Волна» вже було відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0527, яка на праві приватної власності належить [PERSON] , частково накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:01:002:0474 і фактично знаходиться на території проїжджої частини, що є дорогою місцевого значення. Відповідно, строк позовної давності спливав 25 жовтня 2019 року. Згідно п. 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі за № 904/3405/19 : позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5\~ст. 267 ЦК України\~позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утрудню-вали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі за № 904/3405/19). Разом з тим, представник позивача не заявив перед судом клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності та не навів доказів на поважність пропуску цього строку, а продовжував наполягати на тому, що про порушення своїх прав товариство дізналось лише з ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року (справа № 359/3320/17). Однак, навіть до вказаних тверджень суд ставиться критично, оскільки ТОВ «СОК «База Волна» не було ініціатором звернення до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до документів та, відповідно, не могло в той же день, а саме 25 травня 2017 року, дізнатись про наслідки його розгляду. Крім того, оприлюднення судових рішень на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень відбувається із технічною затримкою в 1-3 дні, а постановлена ухвала слідчого судді направлялась слідчому у передбачений КПК України спосіб та також не могла бути відомою навіть йому станом на 25 травня 2017 року. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що позивачем пропущено строк позовної давності та підстав для його поновлення ТОВ «СОК «База Волна» суду не повідомлено. У зв`язку з цим, зважаючи на приписи ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні позову ТОВ «СОК\~«База Волна»\~через пропуск\~строку позовної\~давності. Відповідно вимог ч. 1 ст. 133 та ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed