Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

21 жовтня 2025 року до канцелярії суду звернулася представник позивача з позовом, в якому просить: стягнути на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» з відповідачів [PERSON] \~та\~ [PERSON] заборгованість за теплову енергію в сумі 57510,95 гривень та витрати по сплаті судового збору у сумі 3028 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що станом на 01 липня 2025 року за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] існує заборгованість в сумі 57510,95 грн., що свідчить про невиконання ними, як споживачами комунальної послуги, свого зобов`язання по сплаті наданих їм послуг та порушенні прав комунального підприємства, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 22.10.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25.11.2025 року на 11.30 год. 03.11.2025 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову. 17.11.2025 року до канцелярії суду від представника позивача Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - Черкасова Дмитра Геннадійовича надійшли письмові пояснення по справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Сторони у судове засідання, призначене на 25.11.2025 року не з`явилися, повідомлені надежним чином; від представника позивача Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - Пеліховської Влади Владіславівни, 18.11.2025 року, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровані у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами теплової енергії. Зазначений будинок знаходиться у комунальній власності територіальної громади і його теплопостачання забезпечує КП «Теплопостачання м. Одеси» Відповідачам відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані відповідачам послуги з теплопостачання. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартину плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18, 20 «Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Кабінетом Міністрів України (постанова від 21.07.2005 року № 630) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Проте, відповідачі, отримуючи послуги з постачання теплової енергії, опалення та гарячої води, свої зобов`язання тривалий час не здійснюють, внаслідок чого у них утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2025 року складає 57510,95 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Факт надання послуг підтверджується реєстром нарахувань та оплат за абонентом по особовому рахунка № [NUMBER] . Доказів звернення відповідачів [PERSON] та [PERSON] до до КП «Теплопостачання м. Одеси» із заявами або скаргами про ненадання їм послуг із постачання теплової енергії, за адресою: [ADDRESS] , не надано. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч. 3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно п. 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681,728,786,1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно\~Постанови від 11 березня 2020 р. № 211 Кабінету Міністрів України, відповідно до\~статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України, установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин. Також, згідно Постанови від 11 березня 2020 р. № 211 Кабінету Міністрів України, відповідно до статті 29 Закону України\~«Про захист населення від інфекційних хвороб»\~Кабінетом Міністрів України, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Проте, згідно п. 19\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» від\~24\~лютого 2022\~року № 64/2022, затвердженим\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Суд роз`яснює відповідачу, що необхідно рахувати строк позовної даності у три роки від дати введення на території України карантину, що встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, тобто від 03.04.2020 року, отже, у позивача є можливість звертатись із позовними вимогами про стягнення заборгованостіза опалення та гаряче водопостачання за три роки, що передують введення дії карантину, тобто з 03.04.2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право звертатись із позовними вимогами про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання за період з квітня 2017 року по листопад 2025 року, з урахуванням введенням дії п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Отже, судом встановлено, що за період з квітня 2017 року по липень 2025 року сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 42578,28 гривень. Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» свої зобов`язання виконує у повному обсязі, а споживачі, в порушення ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, несвоєчасно сплачують надані послуги, чим завдають підприємству значну матеріальну шкоду, суд вважає данні обставини достатніми для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~у разі задоволення позову на відповідачів. Зважаючи на те, що позов задоволено на 74,04%, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2241,93 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial