Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У грудні 2022 року, [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк) про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, провести реструктуризацію зобов`язань за Кредитним договором, надання в іноземній валюті та просив суд, зобов`язати Банк вчинити певні дії, провести реструктуризацію зобов`язань за Кредитним договором № MR14G112160024 від 10.07.2007 року, наданий в іноземній валюті, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] та стягнути сплачений судовий збір. Звертаючись із вказаним позовом, позивач посилається на неправомірну відмову Банку у здійсненні реструктуризації заборгованості по Кредитному договору № MR14G112160024 від 10.07.2007 року, який укладено в іноземній валюті, у відповідності до вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 року клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - задоволено частково. Розгляд даної справи призначено провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказала, що позивачем не були виконанні вимоги Закону, а тому відповідач був звільнений від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів подання необхідного пакету документів до Банку. Просила відмовити у задоволенні вимог позову. 03.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 22.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 04.07.2023 року відповідно до розпорядження № 207 від 03.07.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , з посади судді Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2023 року цивільну справу № 757/35611/22-ц - прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 19.11.2024 року на адресу суду від позивача надійшли пояснення. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, у матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу без участі представника банку, проти позову заперечувала та просила відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що 10.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № MR14G112160024 (далі - Основний кредитний договір), відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 16 800,00 доларів США на придбання жилої нерухомості та 2 835,00 доларів США на сплату страхових платежів на строк з 10.07.2007 року до 07.07.2022 року (п. 7.1 договору-Основний кредит). Крім того, 10.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір N? MR14G212160024 (далі - Кредитний договір початковий), відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 4 200,00 доларів США на споживчі цілі на строк з 10.07.2007 року до 07.07.2022 року (п. 7.1 договору-Кредит на початковий внесок). 10.07.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Основним кредитним договором між сторонами було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. та зареєстрований в реєстрі за №4885 (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (п. 33.2, 33.3 договору). Також з метою забезпечення виконання зобов`язань за Основним кредитним договором та Кредитним договором початковим між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] були укладені Договори поруки від 10.07.2007 року. Відповідно до матеріалів справи, у зв?язку із допущеними позивачем порушеннями щодо оплати по кредиту, в серпні 2015 року, Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору №MR14G112160024 від 10.07.2007 року. 23.11.2015 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за результатами розгляду справи №266/3183/15 позовні вимоги Банку задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за Кредитним договором №MR14G112160024 від 10.07.2007 року, що складається з тіла кредиту в сумі 12 296,04 доларів США, проценти за користування кредитом в сумі 681,73 доларів США, комісії 33,60 доларів США, штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 14123,84 грн. Рішення набрало законної сили. Судовим розглядом встановлено, що 18.05.2021 року позивач направив до Банку Заяву про проведення реструктуризації. У подальшому, 05.09.2021 року вказана Заява була доповнена додатковими документами. Однак, Банком було прийнято рішення від 10.06.2021 року № 20.1.0.0.0/7-210512/13202 про відмову у задоволенні Заяви позивача про проведення реструктуризації по Кредитному договору, виданому в іноземній валюті, у зв?язку з тим, що не всі документи, зазначені в Законі N? 1381-IX були подані, навіть з урахуванням доповнень до Заяви та надано письмову відповідь. Так, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» зобов?язання позичальників за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним в Законі критеріям підлягають обов?язковій реструктуризації на вимогу позичальника у порядку та на певних умовах, які передбачені Законом. Зокрема, приписами п.п. 4 п. 7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім?я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов?язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов?язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов?язки позичальника) на дату підписання заяви об?єкти нерухомого майна, віднесені до об?єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об?єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об?єкти нерухомого майна, віднесені до об?єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об?єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім?ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім?ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім?ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Тобто, в Законі України «Про споживче кредитування» чітко передбачено інформацію, яка має бути встановлена для проведення реструктуризації та перелік документів, які необхідно надати для проведення реструктуризації. У разі ненадання документів, або надання не в повному обсязі, Банк має безумовне право відмовити Клієнту в проведенні реструктуризації. Так, судовим розглядом встановлено,що враховуючи доповнення до заяви про проведення реструктуризації, в повному обсязі [PERSON] так і не надано належного пакету документів для проведення реструктуризації, зокрема: довідку про склад сім?ї, яка хоч і зазначена в додатках до первісної заяви Позивача, однак фактично було надано Довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] в яких відсутня довідка про склад сім`ї надаємо; довідки про доходи членів його сім?ї з місця роботи або з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків; копію паспорту позичальника. За таких обставин, оскільки позивачем не були виконані зазначені вимоги Закону, тому відповідач звільняється від обов?язку проведення реструктуризації зобов?язань на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Абзацами першим та третім підпункту З пункту 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що реструктуризація зобов?язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов?язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов?язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов?язань за яким подається заява, та/або права та обов?язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов?язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Таким чином, системний аналіз положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 N? 1381-IX вказує на що виділено окремі групи позичальників, які станом на день набрання чинності цим законом: 1) мали відкрите провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов?язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов?язань за яким подається заява, 2) щодо яких ухвалено рішення і виконавчі документи перебувають на виконанні, 3) не мали/не мають судових спорів за договором про споживчий кредит. Кожна група має визначений законом строк подачі заяви про проведення реструктуризації. З наведеного випливає, що Позичальник, який станом на день набрання чинності цим законом - 23.04.2021 року мав судове рішення, де предметом спору є права та обов?язки сторін за договором щодо реструктуризації зобов?язань за яким подається заява - наділений правом подавати заяву після 23.07.2021 року, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Проте, судовим розглядом встановлено, що в даному випадку такий термін не дотримано, оскільки судове рішення було ухвалено та набрало законної сили у вересні 2015 року. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦІК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, оскільки позивачем не надано необхідного пакету документів до Заяви про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, передбаченого Законом України «Про споживче кредитування», то й його право на реструктуризацію кредиту, виданого в іноземній валюті не порушене Банком. До того ж позивачем порущено строк для подачі заяви про реструктуризацію валютного кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, у тому числі судовий збір, понесені стороною позивача, покладаються на нього.

Outcome: dismissed