Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

05.09.2025 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в інтересах якого діє адвокат Міньковська А. В., звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів в рахунок погашення заборгованості 161\~178,42 грн, яка складається з: 31\~588,20 грн \~3% річних та 129\~590,22 грн \~інфляційні втрати, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.02.2008 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір №69-011/ФКВ-08, поручителем в якому виступив [PERSON] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2010 задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним договором на суму 832\~690,16 грн. 02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №2303/К/1, за яким право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Представник позивача зазначає, що відповідачами належним чином не виконувались обов`язки щодо повернення кредиту за вказаним судовим рішенням, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив позов задовольнити. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді від 11.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 21.10.2025 на 10:30 год. (а.с. 25). 21.10.2025 у зв`язку з неявкою сторін судове засідання відкладене на 21.11.2025 на 13:00 год. 21.11.2025 судом завершено розгляд цієї справи та суд перейшов да стадії ухвалення судового рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 25.11.2025. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням за останнім відомим місцем проживання, а також в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, оскільки його поточне зареєстроване місце проживання не відоме. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошень про виклик, які здійснені 18.09.2025 та 22.10.2025, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, однак конверти з поштовими відправленнями повернулись на адресу суду неврученими з відмітками пошти від 22.09.2025 та від 02.11.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою». Про зміну адреси проживання цей відповідач суду не повідомляв. В силу вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце судового засідання у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Причини неявки в судові засідання відповідачі не повідомили, відзив на позов не подали. Враховуючи, що відповідачі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явились до суду, не повідомили про причини неявки, не подали відзиву на позовну заяву, судом за згодою представника позивача, висловленою у поданій нею заяві, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2010 у цивільній справі № 2-1721/2010 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 69-011/ФКВ-08 від 29.02.2008 на загальну суму 838\~690,16 грн. Зазначене встановлено ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2021 у справі №2-1721/2010, якою замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2010 № 2-1721/2010 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. Ухвала набрала законної сили 17.05.2021 (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Частина друга\~статті 11 ЦК України\~визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц зазначено, що\~стаття 625 ЦК України\~визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом\~ч. 1 ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема для відповідачів, і з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2010 у справі № 2-1721/2010 не виконується відповідачами з 2010 року, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23.08.2022 № 1481-03-39/03-40 випливає, що в порядку примусового виконання рішення суду від 04.11.2010 частина заборгованості була стягнута, 30.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, залишок нестягнутої суми боргу за виконавчим документом складає 539\~022,52 грн. (а.с. 811). Згідно з інформацією з АСВП станом на 29.08.2025 відсутні відкриті виконавчі провадження на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», за період з 12.03.2017 по 22.02.2019 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 539\~022,52 грн становить 31\~588,22 грн, сума інфляційних нарахувань становить 129\~590,22 грн (а.с. 12). Відповідачами вказаний розрахунок на засадах змагальності цивільного судочинства не спростований. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості розміром 161 178,42 грн, яка складається з: 31 588,20 грн. 3% річних та 129 590,22 грн. інфляційні втрати, підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовну заяву задоволено в повному обсязі, судовий збір в розмірі 3028,00 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з кожного відповідача. Крім того, позивачем в прохальній частині позову заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу, однак не зазначено в якому саме розмірі, як і не надано жодних доказів понесення таких витрат, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення таких витрат. Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій частині вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved