Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому із врахуванням поданих багаточисельних заяв щодо уточнення позовних вимог, просить витребувати у [PERSON] на користь позивача земельну ділянку з кадастровим номером 1822080600:002:0008 площею 0,2 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Буківська сільська рада с. Тригір`я та у [PERSON] на користь позивача земельну ділянку з кадастровим номером 1822080600:002:0010 площею 0,21 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Буківська сільська рада с. Тригір`я (а.с. 69-70, 118-126 том 5). Позовні вимоги мотивовано тим, що дані земельні ділянки відносяться до земель оборони та повинні використовуватись виключно для потреб держави. Крім того, просили стягнути судові витрати з відповідачів. Ухвалою суду від 06.05.2020 прийнято позовну заяву до провадження та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 85 том. 1). 13.08.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 241 том 6). Судом під час розгляду справи було призначено ряд експертиз, які проведені експертами та надані їх висновки. Під час проведення судового засідання представники позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі із урахуванням уточнених позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору, Міністерства оборони України Москаленко А.О. просив позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору, військової частини [NUMBER] Миколюк В.В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання 01.12.2025 не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У судове засідання 01.12.2025 не з`явились представники відповідачів адвокат Сищук В.В. та [PERSON] ; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У попередніх судових засіданнях заперечували щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі і просили відмовити у їх задоволенні. Від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 113-213 том 1). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Сищуком В.В. подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 13-56 том 6). Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що у 1978 році Житомирській КЕЧ району в/ч [NUMBER] виконкомом Житомирської обласної ради народних депутатів було видано державний акт на право користування землею серія Б №022537, яким за вказаним користувачем землю закріплено у безстрокове та безоплатне користування (а.с. 20-24). [PERSON] на підставі рішення сесії Буківської сільської ради від 30.05.2008 передано у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: Житомирська область Житомирський район, с. Тригір`я, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1822080600:002:0008 (а.с. 64-65 том 1). [PERSON] на підставі рішення сесії Буківської сільської ради від 30.05.2008 передано у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: Житомирська область Житомирський район, с. Тригір`я, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1822080600:002:0010 (а.с. 66-67 том 1). За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О. право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Житомирська область Житомирський район, с. Тригір`я, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1822080600:002:0010, перейшло до [PERSON] (а.с. 119-120 том 1). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Муревич І.О. право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Житомирська область Житомирський район, с. Тригір`я, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1822080600:002:0008 перейшло до [PERSON] (а.с. 121-122 том 1). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки за [PERSON] (а.с. 123 том 1). Постановою Житомирського апеляційного суду у цивільній справі №278/1303/20 апеляційну скаргу задоволено, скасовано та визнано незаконним рішення 24 сесії 5 скликання Буківської сільської ради від 11 червня 2008 року (а.с. 242-249 том 4). Із висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №519/21 від 12.05.2022, вбачається, що земельні ділянки з кадастровим номером 1822080600:002:0008 площею 0,2 (адреса розташування: Житомирська область, Житомирський район, Буківська сільська рада, с. Тригір`я) та з кадастровим номером 1822080600:002:0010 площею 0,21 га (адреса розташування: Житомирська область, Житомирський район, Буківська сільська рада, с. Тригір`я) накладаються на земельну ділянку право користування якого встановлено на підставі державного акту серії Б №022537 від 1978 площею 15724,8 га, виготовленого на підставі технічної документації №22/8-16 від 1978 року "Про установлению окружной граници Житомирського полигона Житомирськой КЕЧ района", площа накладення вказаних земельних ділянок на земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] на території Житомирського району Житомирської області становлять 100% (а.с. 2-22 том 4). Судовим експертом Свістуновим І.С. проведено додаткову судову земельно-технічну експертизу та надано висновок №538/03-2023 від 14.03.2023, з якого вбачається, що провести зіставлення меж розташування земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822080600:03:002:0008, 1822080600:03:002:0010 із земельною ділянкою площею 15724,8 та, яка зазначена в державному акті від 1978 року (бланк серії Б № 022537) з межами та конфігурацією визначеною в технічному звіті № 22/8-16 від 1978 року «По установленню окружной границьі Житомирского полигона, Житомирской КЕЧ p-на» /т.З, а.с. 1 -93 та CD-диск т.2, а.с.226/ виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів не вбачається за можливе, оскільки на земельні ділянки з кадастровими номерами 1822080600:03:002:0008, 1822080600:03:002:0010 значення каталогів координат складені в системі координат 1963 року, а на земельну ділянку площею 15724,8 га в технічному звіті № 22/8-16 від 1978 року «По установленню окружной граници Житомирского полигона, Житомирской КЕЧ p-на» значення координат складені в місцевій системі координат, а клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не було задоволено. Земельна ділянка з кадастровим номером 1822080600:03:002:0008, площею 0,2100 га та земельна ділянка з кадастровим номером 1822080600:03:002:0010, площею 0,2100 га, які перебувають у власності [PERSON] (підтверджується інформаційними довідками від 24.03.2020 /т.1, а.с.25/ та від 24.03.2020 /т.1, а.с.26/), що розташовані у с. Тригір`я Житомирського району Житомирської області із земельною ділянкою з кадастровим номером 1822080600:04:000:1578, площею 208,7050 га яка перебуває в користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир (підтверджується інформаційною довідкою від 08.07.2020 /т. 1, а.с. 116/) та розташована на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у відповідності до наданих на дослідження матеріалів не перетинаються (не накладаються) у площині, а також не мають спільних меж, що графічно зображено на рисунку № 12 в дослідницькій частині висновку(а.с. 147-171 том 4). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.03.2024, встановлено, що право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Житомирська область Житомирський район, с. Тригір`я, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1822080600:002:0010 передано у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 73 том 5). 20.05.2025 проведено комісійну судову земельно-технічну експертизу №Т850/05-2025, висновками якої підтверджено накладання земельних ділянок з кадастровим номером 1822080600:002:0008 та з кадастровим номером 1822080600:002:0010 накладаються на земельну ділянку право користування якого встановлено на підставі державного акту серії Б №022537 від 1978 площею 15724,8 га (а.с. 197-222 том 6). Із висновку також вбачається, що: 1. Площа земельної ділянки, яка зазначена в Державному акті від 1978 року на право користування землею (бланк серії Б N? 022537) та надана Житомирському «КЭЧ» районна в/ч [NUMBER] Житомирської області, для державних цілей, в розмірі 15724,8000 га, після віднімання площі земель, у розмірах, які зазначені на вилучення відповідно: - акту встановлення в натурі меж земель, переданих у користування об?єднаній дирекції будівництва РАС УВД «Стрела» Українського управління цивільної авіації від 29.04.1983 /том 6, а.с.172-173/ (вилучено 4,9000 га (1,2+3,7)); - рішення Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11.04.1991 (5 сесія 21 скликання) /том 6, а.с.178/ (вилучено 65,0000 га); - рішення Житомирської обласної ради народних депутатів від 30.03.1994 (19 сесія 21 скликання) /том 6, а.с. 163/ (вилучено 240,0000 га); - розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.10.2004 N? 495 /том 6, а.с. 171/ (вилучено 0,4900 га), становить: 15 414,4100 га. Розташування вилучених земель, а саме земель площею: 4,9000 га (1,2 +3,7); 240,0000 га; 0,4900 га та 65,0000 га, зображено на рисунку N? [NUMBER] в дослідницькій частині висновку. 2. Земельні ділянки з кадастровим номером: 1822080600:03:002:0008 площею 0,2100 га та 1822080600:03:002:0010 площею 0,2100 га з урахуванням вилучених земель площею: 4,9000 га (1,2+3,7), 240,0000 га, 0,4900 га, 65,0000 га, всією своєю площею накладаються на земельну ділянку, яка зазначена в Державному акті від 1978 року на право користування землею (бланк серії Б N? 022537) /том 1, а.с.20-24, 44-46/, межі якої визначені технічним звітом N? 22/8-16 від 1978 року по встановленні окружної межі «Житомирського полігона» Житомирської КЕЧ р-на» /том 3, а.с.1-93/. Крім того, представник позивача Кур`янова Н.М. посилається на рішення Житомирського районного суду Житомирської області №278/1994/17. Із даного рішення, яке досліджено судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що під час розгляду вказаної справи із досліджених оригіналів Протоколів сесій, рішень, прийнятих радою, та документи до них від 18.01.2008 по 21.11.2008 встановлено, що ані рішення 21 сесії п`ятого скликання від 18 січня 2018 року про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельних ділянок, ані рішення 23 сесії п`ятого скликання від 30 травня 2018 року про затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки [PERSON] Буківською сільською радою Житомирського району дійсно не приймались. Тобто на підставі рішень даної сесії державні акти на земельні ділянки не видавались. Також із вказаного рішення суду слідує, що доказів ухвалення зазначеного рішення 23 сесії 5 скликання Буківською сільською радою Житомирського району від 30 травня 2008 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі безоплатно земельних ділянок площею 0,4466 га для ведення особистого селянського господарства та 0,2125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у власність [PERSON] матеріали справи не містять. За змістом статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом. Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного вище Закону відноситься до повноважень КМУ. Відповідно до статті 20 ЗК УРСР (в редакції чинній на час видачі Житомирській КЕЧ району в/ч [NUMBER] Державного акта у 1978 році) право землекористування засвідчується державними актами на право користування землею, форми яких встановлюються Радою Міністрів СРСР. Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік видів використання земель оборони в господарських цілях. При цьому, відчуження земельних ділянок віднесених до земель оборони може відбуватися виключно у порядку передбаченому вказаним Законом. У частині першій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті 388 ЦК України і є обмеженим. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18). Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц). Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 (провадження №12-104гс19) власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом задоволення віндикаційного позову. Оскільки спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - держави не з її волі на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, то відновлення права держави на неї необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача. Враховуючи, що передані у власність [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, належать до земель оборони, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved