Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказав, що 26 листопада 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому Полтавської області позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбів вчинено запис №407 від 26.11.1997 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Спору щодо батьківства та місця проживання дітей сторони не мають. Спір щодо поділу майна відсутній. За час перебування в шлюбі відносини між сторонами почали псуватися, часто виникали сварки через різні погляди на життя та побутові питання. З`ясувалося, що укладення шлюбу було помилкою. Через постійні конфлікти і суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відтак, позивач вважає, що перебування в шлюбі є недоречним та таким, що суперечить його інтересам, тому переконаний, що збереження шлюбу є неможливим. 06 листопада 2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив його задовільнити. Строк на примирення просив не надавати. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Строк на примирення просила не надавати. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи заяви позивача та відповідача, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.11.1997 року, між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб 26 листопада 1997 року, місце державної реєстрації Відділ реєстрації\~актів громадянського\~стану Лубенського\~міськвиконкому Полтавської\~області,\~актовий запис\~№407(а.с.10). Відповідно до копій свідоцтв про народження сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). Як вбачається із позовної заяви, за час перебування в шлюбі відносини між сторонами почали псуватися, часто виникали сварки через різні погляди на життя та побутові питання. З`ясувалося, що укладення шлюбу було помилкою. Через постійні конфлікти і суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відтак, позивач вважає, що перебування в шлюбі є недоречним та таким, що суперечить його інтересам, тому переконаний, що збереження шлюбу є неможливим. Згідно ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст.\~21,\~24 СК України\~шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України\~визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність до оточуючих, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та їх дітям, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч. 2\~ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно п. 2 ч. 3\~ст. 115 Сімейного Кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення (а.с.3) та відповідно п.п.9 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, ст. 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн., тобто в розмірі 50 % від звичайної ставки судового збору за подібними вимогами, адже відповідач визнав позов у письмовій заяві.

Outcome: approved