Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

09.10.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29311,45 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.09.2018 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі до 200000 грн. Процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняло пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. Станом на 20.12.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 29311,45 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13.09.2018, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14.10.2025 цивільну справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 справу розподілено судді Кротовій О.Б., того ж дня передано в провадження судді. Ухвалою судді від 04.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання. 20.11.2025 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити частково або повністю в задоволенні позовних вимог АТ «АЛЬФА-БАНК». Зазначив, що прострочення заборгованості виникло не внаслідок умисного ухилення від виконання зобов`язань, а у зв`язку з раптовою зміною життєвих обставин, які істотно вплинули на його платоспроможність. До позовної заяви позивач долучив переважно документи, що стосуються споживчого (готівкового) кредиту: копію оферти щодо надання споживчого кредиту та обслуговування кредитної картки, графік платежів по споживчому кредиту, паспортні дані, копії платіжних документів, розрахунок заборгованості по споживчому кредиту. Споживчий кредит, документи щодо якого долучені до матеріалів справи, він повністю погасив, що підтверджується відповідними платіжними документами. Разом з тим, немає окремого, повноцінного договору кредитної картки, який би встановлював умови кредитування по картці, відсоткові ставки, порядок нарахування штрафів та пені, порядок використання відновлюваної кредитної лінії. Відсутність такого договору є ключовою прогалиною у доказовій базі позивача та унеможливлює судову перевірку правомірності нарахувань, оскільки саме договір встановлює правову підставу вимог позивача. Просить врахувати, що з моменту укладення кредитного договору та до настання труднощів він належним чином виконував свої зобов`язання: платежі здійснювалися вчасно; прострочень не було; споживчий кредит (готівковий) було ним повністю погашено, включно з відсотками, що свідчить про його добросовісність, відповідальне ставлення до кредитних зобов`язань та відсутність наміру ухилятися від виконання договору. Після настання прострочення він тричі звертався до банку з письмовими заявами про реструктуризацію заборгованості з проханням переоформити борг на максимально можливий строк (до 5 років) для зниження щомісячного платежу; встановити мінімальний, але стабільний платіж, який він міг би оплачувати вчасно. На всі три звернення отримано відмови від позивача, без надання альтернативних варіантів вирішення спору. Позивач не виявив ініціативи для досудового врегулювання спору, що фактично сприяло подальшому накопиченню штрафів та пені. Вважає, що позивачем не надано детального, перевіреного та обґрунтованого розрахунку заборгованості, який би відображав: початкову суму заборгованості; нараховані відсотки за період; порядок застосування штрафних санкцій; перерахунки після можливих часткових платежів, що ставить під сумнів правомірність заявлених до стягнення сум. Звертає увагу, що відповідно до наданих позивачем матеріалів, первісний кредитор відступив право вимоги новому кредитору за ціною 1446 грн, що складає лише 5,48% від заявленої до стягнення суми. Така істотна різниця між ринковою ціною вимоги (за яку новий кредитор фактично придбав право вимоги) та заявленими до стягнення сумами свідчить про відсутність реальних збитків у первісного кредитора в обсязі, який вимагається у позові, відсутність добросовісності та пропорційності вимог позивача; фактичне визнання банком низької цінності та сумнівності цієї заборгованості, що підтверджується ціною відступлення. Щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, вважає, що розмір таких є неспівмірним з складністю справи. У випадку часткового задоволення позову просить стягнути з нього 920 грн витрат на правничу допомогую Представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав, наведених у поданому відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.09.2018 [PERSON] підписано оферту на укладення Угоди про надання кредиту №501065549, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої останній пропонує АТ «АЛЬФА-БАНК» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно вказаної оферти, визначено Умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: тип кредиту: відновлювальна кредитна лінія; сума кредиту до 200000 грн; процентна ставка 26% річних, тип ставки фіксована; строк дії кредитної карти 3 роки з моменту випуску. Пунктом 1 Умов визначено, що обов`язковий мінімальний платіж становить 5% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, але не менше 50 грн. Також в оферті містяться відомості про те, що [PERSON] отримав акцепт пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №501065549, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Окрім цього,[PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. АТ «АЛЬФА-БАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кошти в кредит в межах встановленого ліміту, що підтверджується випискою з рахунку приватного клієнта №569838-2025/0901 АТ «СЕНС БАНК» за період з 13.09.2018 по 20.12.2021, а позичальник користувався кредитними коштами, здійснюючи покупки та знімаючи готівку, а також вносив платежі на погашення кредитної заборгованості. 20.12.2021 між AT «АЛЬФА-БАНК» (клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (фактор) укладено договір факторингу №4, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Як вбачається з витягу з додатку до договору факторингу №4 від 20.12.2021, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №501065549 від 13.09.2018 в сумі 29311,45 грн. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», у зв`язку з не належним виконанням відповідачем умов кредитного договору №501065549 від 13.09.2018, заборгованість останнього станом на 20.12.2021 становить 29311,45 грн, з яких 25854 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2917,84 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 539,25 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). Відповідач зі своєї сторони не виконав умови кредитного договору, а саме не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату звернення до суду з позовом утворилась заборгованість в розмірі 29311,45 грн. Відповідно до положень\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України\~передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст.14 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України\~визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України\~визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №501065549 від 13.09.2018. Таким чином, враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним кредитним договором останнім суду не надано, суд вважає, що позивач набув права щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором. Однак, як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 13.09.2018 по 13.12.2021 [PERSON] , як плату за розрахунково-касове обслуговування (щомісячна комісія), було сплачено 10227,42 грн. Відповідно до офертина\~укладення Угоди\~про надання\~кредиту №501065549,\~обслуговування кредитної\~картки та\~відкриття відновлювальної\~кредитної лінії від 13.09.2018 встановлено розмір щомісячної комісійної винагороди за послуги банку. Крім цього, за загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, умови кредитного договору, якими встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту є нікчемними, тобто є недійсними в силу закону з моменту укладення договору. З огляду на нікчемність умов договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину, шляхом зарахування вже сплачених відповідачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем як плату за розрахунково-касове обслуговування (щомісячна комісія), було сплачено 10227,42 грн, з останнього слід стягнути на користь позивача 19084,03 грн заборгованості за кредитним договором (29311,45 грн - 10227,42 грн). Щодо покликань відповідача на те, що банком не долучено до матеріалів справи належних доказів на підтвердження його заборгованості, суд вважає такі безпідставними, оскільки на підтвердження заборгованості відповідача позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості, в якому містяться відомості про суму заборгованості, нараховані відсотки, сплати відповідача за кредитним договором, а також виписку з рахунку приватного клієнта №569838-2025/0901 АТ «СЕНС БАНК» за період з 13.09.2018 по 20.12.2021. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, долученим позивачем до матеріалів справи, відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, а тільки безпідставно ставиться під сумнів розрахунок заборгованості, наданий банком. Покликання відповідача на неможливість погашення боргу у зв`язку з фінансовими труднощами не є підставою для звільнення особи від виконання грошового зобов`язання та не нівелюють існування боргу. Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~1) у разі задоволення позову - на відповідача; \~2) у разі відмови в позові - на позивача; \~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.8\~ст.141 ЦПК України\~представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» долучено до матеріалів справи наступні документи: договір про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024, укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І.; акт №4 приймання-передачі послуг від 02.06.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9438/10; платіжну інструкцію №2696 від 10.06.2025. Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9200 грн не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи (справа про стягнення заборгованості розглянута за правилами спрощеного позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони. З урахуванням\~вищенаведених доводів\~та мотивів,\~та того,\~що позовні\~вимоги задоволено\~частково,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~2000\~грн витрат\~на правничу\~допомогу,\~та пропорційну\~задоволеним вимогам\~суму сплаченого\~позивачем судового\~збору в\~розмірі 1971,46 грн.

Outcome: partial