Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

29 жовтня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з 26 вересня 2004 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. За період шлюбу у них народилася спільна дитини: [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року відносини між ним та відповідачем не склалося, через відсутність поваги, різне розуміння подальшого побуту, ведення домашнього господарства та способу життя. На даний час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, та таким, що суперечить його інтересам. З огляду на викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , проводити розгляд справи за його відсутності, усі судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Висловилася, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 26 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис №27; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Подружжя має спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серіїх [NUMBER] від 22.06.2011 (а.с. 15). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із положеннями ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до ст.110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду висловлене у заяві бажання відповідача залишити після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, суд вважає за можливе залишити відповідачу прізвище - [PERSON] . Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивач у позовній заяві просив судові витрати залишити за ним, з урахуванням цього суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved