Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 612455819 від 17.10.2023 у розмірі 48525,36 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 17.10.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 612455819 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а також відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 17.10.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 10300 грн на банківську карту відповідача, що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс було укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до нього, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 14.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством було укладено договір факторингу № 140325-Ю, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 48525,36 гривень. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору № 612455819 від 17.10.2023, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 48525,36 в тому числі: 10300 грн - заборгованість по кредиту, 38225,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Провадження у даній справі відкрито 16.09.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення судом. У судові засідання відповідач не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду повернулось рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «невірна адреса». Також про судовий розгляд справи відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже, вважається таким, що не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем щодо укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що 10.10.2023 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 612455819. За умовами даного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 10300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах. Рекомендована дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 16.11.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше, ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1 закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору; 7.2.2 дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7 договору; 7.3 кінцева дата повернення кредиту 16.11.2028. Згідно п.8.3.1 договору за період від дати видачі кредиту до 16.11.2023 проценти нараховуються за процентною ставкою 0,55 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним; згідно п.8.3.2 у разі якщо позичальник вчинить описані у п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду один або декілька разів, за період з наступного дня після 16.11.2023 проценти нараховуються за ставкою 1,58 відсотки в день від суми кредиту за кожен день користування ним; згідно п. 8.4 після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. Згідно п.11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання. Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора. Також [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ». 17.10.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10300 грн на банківську карту [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджено відповідним платіжним дорученням від 17.10.2023 та довідкою від 13.01.2024. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 16.09.2025 на ім`я [PERSON] у банку емітовано картку № [NUMBER] та 17.10.2023 здійснено переказ на картку у сумі 10300 грн. Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у електронній формі. Згідно з ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс було укладено договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до нього, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №263 від 19.12.2023. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 31/0724-01, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024. 14.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством було укладено договір факторингу № 140325-У. Відповідно за договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 48525,36 гривень, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 140325-У від 14.03.2025. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору № 612455819 від 17.10.2023, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 48525,36 гривень, в тому числі: 10300 грн - заборгованість по кредиту, 38225,36 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Як встановлено судом, позивачем доведено факт укладання договору та отримання позичальником [PERSON] грошових коштів на погоджених ним умовах кредитного договору та невиконання зобов`язань за укладеним договором відповідачем, а тому сума заборгованості за кредитом, нарахована позивачем у розмірі 10300 гривень, підлягає до стягнення з відповідача. Разом з тим, відповідно до ч.5\~ст.\~12\~Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України\~від 22\~листопада 2023\~року №\~3498-ХІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 \~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~(яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Кредитний договір № 612455819 від 17.10.2023 укладений строком на 5 років. Дата погашення кредиту 16.11.2028. Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, нарахування відсотків первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за період з 17.10.2023 по 16.11.2023 року ( п.8.3.1 договору за ставкою 0,55 відсотків, з 17.11.2023 по 19.12.2023 за ставкою 2,98 %) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з 19.12.2023 по 23.12.2023 узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Проте нарахування за договором з 24.12.2023 по 14.03.2024 за ставкою 2,98% відбувалося з порушенням норм законодавства, оскільки за цей період згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування» процентна ставка не може перевищувати 2,5%, а тому суд вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору, з урахування вимог законодавства, чинного на період формування складових суми заборгованості за спірним кредитним договором: 10300 грн х 2,5%х 82 дні= 21115 гривень. З врахуванням наведеного, нарахований розмір заборгованості по відсотках становитиме за увесь період 34 171,28 гривень. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевказане, суд встановив, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання, та доказів протилежного суду не надано, враховуючи правомірність набуття прав вимоги Товариством, суд приходить висновку про часткове задоволення позову. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2220 грн (44471,28х2422,40/48525,36). Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025, укладеного між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», копію додаткової угоди №6 до договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 17.03.2025 на суму 7000 грн. Враховуючи наведене, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, суд вважає що заявлені позивачем витрати у сумі 7 000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим представником обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial