Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір № 1005-К купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, з іншої сторони, укладений 21.03.1998 на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі, зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю за №1005-К, зареєстрований 25.03.1998 в Комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради в реєстровій книзі за реєстровим № 10122. Відповідно до умов цього договору [PERSON] та [PERSON] , продали, а [PERSON] та [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] в місті Миколаєві помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , місце народження: Республіка Казахстан, Східно-Казахстанська область, місто Зирянівськ, громадянин України, який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . 14.03.1975 в Міському бюро запису актів громадянського стану міста Гур`єва Республіки Казахстан вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу залишила своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . 01.10.1991 вказаний шлюб був розірваний в Корабельному районному відділі запису актів громадянського стану міста Миколаєва, Україна, актовий запис № 375. 30.10.1999 в Корабельному районному відділі реєстрації актів громадянського стану міста Миколаєва, Україна, вона, [PERSON] , [INFO] , повторно зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 502, та після реєстрації шлюбу залишила своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . У шлюбі у сторін дітей немає. Після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Миколаєві, відкрилася спадщина (серед іншого майна) у вигляді частки 2-кімнатної квартири загальною площею 52,20 кв. м, житловою площею 28,30 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] при житті заповіту не залишив. 05.02.2025 у встановленому законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Дубрової Т.І. з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Миколаєві. На підставі її заяви від 05.02.2025 приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі: 73598124, номер у нотаріуса: 4/2025). На теперішній час приватним нотаріусом [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті її чоловіка, а саме на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В роз`ясненні про відмову у вчиненні нотаріальної дії №56/02-14 від 21.07.2025 (відносно квартири [ADDRESS] ) зазначено, що нотаріус не має можливості видати її свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Це обумовлено тим, що при проведенні правової експертизи правовстановлюючого документа на нерухоме майно нотаріусом, було встановлено, що правовстановлюючим документом на майно, а саме: на квартиру за [ADDRESS] , є договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі за №1005-К від 21.03.1998, де стороною по договору виступали, вона, [PERSON] , [INFO] , та її чоловік [PERSON] , [INFO] , як покупці. Приватний нотаріус Дуброва Т.І. вказує, що правовстановлюючий документ укладений з порушенням вимог законодавства. Нотаріус зробила акцент на те, що у договорі купівлі-продажу №1005-К від 21.03.1998 продавцями є кілька осіб, один із продавців не є членом біржі, покупцями також є дві особи, один із покупців не є членом біржі. Нотаріус вважає, що вищевказані обставини є порушенням Закону України Про товарну біржу, яким передбачено, що відчуження кількома особами та особами, які не є членами біржі, неможливе, таким чином, біржовий договір укладено з порушенням статті 15 Закону України Про товарну біржу. У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.09.2025 закрито підготовче провадження у справі, вирішені клопотання, заявлені в позовній заяві, в підготовчому провадженні, та справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , через канцелярію суду надала заяву, в якій підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити, також просила розглянути справу у її відсутність та позивача. Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дуброва Т.І. надала заяву, в якій просила слухатисправу за її відсутності. Третя особа - Товарна Біржа «Титул» (раніше Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна Біржа), про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з`являлися. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно і належним чином, у тому числі, шляхом розміщення судового виклику в оголошеннях на офіційному веб-сайті судової влади України. У позовній заяві останнім відомим місцем проживання відповідачів позивач зазначили адресу: [ADDRESS] . Будь-яке інше місце проживання відповідачів судом встановлено не було, оскільки ні Єдиний державний демографічний реєстр України, ні відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області не містять інформацію щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові та інші докази у справі, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.09.2025 та копію спадкової справи №4/2025 після смерті [INFO] [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] в місті Миколаєві помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , місце народження: Республіка Казахстан, Східно-Казахстанська область, місто Зирянівськ, громадянин України, який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . 14.03.1975 в Міському бюро запису актів громадянського стану міста Гур`єва Республіки Казахстан позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище - [PERSON] . 01.10.1991 сторони розірвали вказаний шлюб в Корабельному районному відділі запису актів громадянського стану міста Миколаєва, Україна, актовий запис № 375. 30.10.1999 сторони повторно зареєстрували шлюб в Корабельному районному відділі реєстрації актів громадянського стану міста Миколаєва, Україна, актовий запис № 502, та після реєстрації шлюбу позивач залишила своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . У шлюбі у сторін дітей немає. Після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Миколаєві, відкрилася спадщина (серед іншого майна) у вигляді частки 2-кімнатної квартири загальною площею 52,20 кв. м, житловою площею 28,30 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] при житті заповіту не залишив. 05.02.2025 у встановленому законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Дубрової Т.І. з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Миколаєві. На підставі її заяви від 05.02.2025 приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі: 73598124, номер у нотаріуса: 4/2025). На теперішній час приватним нотаріусом Дубровою Т.І. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті її чоловіка, а саме на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В роз`ясненні про відмову у вчиненні нотаріальної дії №56/02-14 від 21.07.2025 (відносно квартири [ADDRESS] ) зазначено, що нотаріус не має можливості видати її свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно. Це обумовлено тим, що при проведенні правової експертизи правовстановлюючого документа на нерухоме майно нотаріусом, було встановлено, що правовстановлюючим документом на майно, а саме: на квартиру за [ADDRESS] , є договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі за №1005-К від 21.03.1998, де стороною по договору виступали, вона, [PERSON] , [INFO] , та її чоловік [PERSON] , [INFO] , як покупці. Приватний нотаріус Дуброва Т.І. вказує, що правовстановлюючий документ укладений з порушенням вимог законодавства. Нотаріус зробила акцент на те, що у договорі купівлі-продажу №1005-К від 21.03.1998 продавцями є кілька осіб, один із продавців не є членом біржі, покупцями також є дві особи, один із покупців не є членом біржі. Нотаріус вважає, що вищевказані обставини є порушенням Закону України Про товарну біржу, яким передбачено, що відчуження кількома особами та особами, які не є членами біржі, неможливе, таким чином, біржовий договір укладено з порушенням статті 15 Закону України Про товарну біржу. Судом встанолено, що 21.03.1998 було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , між покупцями [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та продавцями [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони. Договір зареєстровано на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі за №1005-К від 21.03.1998, з подальшою реєстрацією 25.03.1998 в Комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради в реєстровій книзі за реєстровим № 10122. Згідно з умовами Договору ціна придбаної квартири становила 8500.00 гривень, які були отримані відповідачами до його реєстрації (п. 5 Договору). Правочин обома сторонами був повністю виконаний, відповідачі звільнили квартиру та передали ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, Договір відповідав дійсним намірам та волевиявленню сторін. Після укладення Договору сторони у справі жодних зв`язків не підтримують, а тому не мають змоги нотаріально посвідчити цей Договір. Відсутність нотаріального посвідчення Договору позбавляє позивачів можливості розпорядитися своєю власністю. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв до 2004 року включно. Статтею 227 цього Кодексу було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47). Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З огляду на матеріали справи угода була виконана сторонами повністю. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, при укладенні Договору сторони досягли домовленості щодо усіх його істотних умов. Договір був повністю виконаний, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі до настання правових наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України у 1998 році. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved