Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №\~4389621 від 29.06.2021 в загальній сумі 17 827 грн 54 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40\~коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 29.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №\~4389621, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 10 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №\~04-2-02/2022, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». В подальшому, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про відступлення прав вимоги №\~10-03/2023/01, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Коллект Центр». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 17 827 грн 54 коп., з яких: 5 710 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 016 грн 80 коп. заборгованість за відсотками. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК\~України відповідачу нараховані 3\~% річних від простроченої суми 9 грн 38 коп. та інфляційна складова боргу, яка становить 91 грн 36 коп. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості у повному обсязі, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 17 827 грн 54 коп., а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Ткаченко М.М. в судове засідання не з`явилась, натомість у прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подавала, жодних заяв чи клопотань до суду не направляла, причини неявки суду не відомі. Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 14.08.2025, 24.09.2025 та 28.10.2025) та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи зазначене, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Авентус Україна» (товариством) та [PERSON] (споживачем) 29.06.2021 був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №\~4389621, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А174843. Згідно умов вищевказаного договору товариство надає споживачу кредит у розмірі 10\~000 грн, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту становить 30 днів. У випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Споживач надав свою згоду на автопролонгацію строку кредиту. Таким чином, з урахуванням автопролонгації, строк кредиту становить 120 днів, тобто з 29.06.2021 до 26.10.2021. Стандартна процентна ставка становить 1,9 % в день та застосовується у межах строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки. Знижена процентна ставка становить 0,95 % в день та застосовується, якщо споживач у межах 30-денного строку кредиту або протягом 3 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування ним протягом строку кредиту (включаючи період автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки №\~ [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 10 000 грн шляхом їх перерахування на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується листом №\~7/10428 від 09.05.2025 ТОВ «ФК «Контрактовий дім», наданого первісному кредитору на виконання договору №\~087/20-П від 08.07.2020. Підпунктом 3 п. 5.1 передбачено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» 04.02.2022 укладений договір факторингу №\~04-02-02/2022, на підставі якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №\~4389621 від 29.06.2021, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 17 726 грн 80 коп., з яких: 5 710\~грн заборгованість за тілом кредиту; 12 016 грн 80 коп. заборгованість за відсотками. В подальшому, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.03.2023 був укладений договір про відступлення прав вимоги №\~10-03/2023/01, на підставі якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором про споживчий кредит №\~4389621 від 29.06.2021, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 17\~827 грн 54 коп., з яких: 5 710грн заборгованість за тілом кредиту; 12 016 грн 80 коп. заборгованість за відсотками, 100 грн 74 коп. нараховані 3 % річних та інфляційна складова боргу згідно ст. 625 ЦК України. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №\~4389621 від 29.06.2021, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1054\~ЦК\~України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено договором про надання споживчого кредиту №\~4389621 від 29.06.2021, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А174843. На підставі такого договору відповідачем 29.06.2021 отримані кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, однак в порушення умов договору не зробив цього. В такому кредитному договорі, зокрема у п. 11 містяться всі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі про надання споживчого кредиту №\~4389621 від 29.06.2021 і вона користувалась такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви та доданих до неї розрахунків вбачається, що 3\~% річних за період прострочення платежів становлять 9 грн 38 коп. та інфляційна складова боргу 91 грн 36 коп., які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 12 016 грн 80 коп., то слід зазначити наступне. Пунктами 1.4, 4.3.1, 4.3.2 договору сторони погодили, що строк кредиту становить 30 днів. У випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Споживач надав свою згоду на автопролонгацію строку кредиту. Таким чином, з урахуванням автопролонгації, строк кредиту становить 120 днів, тобто з 29.06.2021 до 26.10.2021. Щодо нарахування процентів за договором процентів після закінчення строку його дії у порядку ч. 2 ст.\~625 ЦК України як міри відповідальності положеннями договору не встановлено. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 120 днів, тобто з 29.06.2021 до 26.10.2021, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 29.06.2021 до 26.10.2021, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 1.4, 4.3.1 та 4.3.2 договору. Згідно з наданим позивачем розрахунку станом з дати видачі кредиту (з 29.06.2021) до закінчення строку, на який він виданий (до 26.10.2021) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 10 063 грн 98 коп., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). А тому, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 15 874 грн 72 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу 5 710 грн, заборгованість за відсотками 10 063 грн 98 коп., нараховані 3 % річних 9 грн 38 коп., інфляційну складову боргу 91 грн 36 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~157 грн 15 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2\~422 грн 40\~коп./сума плаченого судового збору/ х 89,05 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2\~157 грн 15 коп.). Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК\~України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 9\~000\~грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги №\~01-07/2024 від 01.07.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. та ТОВ «Коллект Центр», заявку на надання юридичної допомоги №\~150 від 02.06.2025 та витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №\~367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial