Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Овсяницька С.М., звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що має юридичне значення, заінтересована особа: Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області. А саме заявник просив суд встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай), який має розбіжності щодо імені та по-батькові та встановлення факту прийняття дідом [PERSON] , який помер [INFO] спадщини після смерті його дружини - [PERSON] , шляхом вступу в фактичне управління та володіння всім спадковим майном, як спадкоємцем першої черги В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначив, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді: житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: село Климентове, Подільського району (колишня назва Котовського) району, Одеської області, який належав їй на підставі запису в Погосподарській книзі №3 Климентівської сільської ради Подільського (колишня назва Котовського) району Одеської області за 1996-2000 роки, особистий рахунок № [NUMBER] ; права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Світанок» с. Климентове, Подільського (колишня назва Котовського) району, Одеської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі, яке належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 031797, виданого Котовською районною державною адміністрацією на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації № 206/96 від 26 червня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 276 від 31 серпня 1996 року. На день смерті [PERSON] разом з нею постійно проживали та були зареєстровані у вищезазначеному житловому будинку її чоловік [PERSON] , [INFO] та заявник (онук). Інших осіб, проживаючих або зареєстрованих за цією адресою на момент смерті [PERSON] не було. На думку, заявника зазначене свідчить про те, що після смерті його баби [PERSON] , її чоловік [PERSON] , [INFO] , тобто його дід, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки після її смерті і до [INFO] (дня своєї смерті), продовжував проживати у вищезазначеному спадковому житловому будинку, користувався ним, обробляв присадибну земельну ділянку та город. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді: земельної ділянки, площею 3,5931 га., яка розташована на території Климентівської сільської ради Подільського (колишня назва Котовського) району Одеської області, яка належала йому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-002069 виданого Котовською районною державною адміністрацією 08 січня 2004 року; а також на майно яке він успадкував, але не переоформив після смерті своєї дружини [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємець першої черги за законом, а саме житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: село Климентове, Подільського району (колишня назва Котовського) району, Одеської області (запис в Погосподарській книзі № 3 Климентівської сільської ради Подільського ( колишня назва Котовського) району Одеської області за 1996- 2000 роки, особистий рахунок № [NUMBER] ) та права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Світанок» с. Климентове, Подільського (колишня назва Котовського) району, Одеської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 031797, виданий Котовською районною державною адміністрацією на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації № 206/96 від 26 червня 1996 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 276 від 31 серпня 1996 року. Заявник зазначив, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2008 року по справі № 2-355/2008 року, встановлено факт прийняття ним, спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті його рідного дідуся [PERSON] і складається із земельної ділянки, площею 3,5931 га., яка розташована на території Климентівської сільської ради Подільського (колишня назва Котовського) району Одеської області, за державним актом на право приватної власності на землю серії IV-002069 виданого Котовською районною державною адміністрацією 08 січня 2004 року та визнано право власності на вказану земельну ділянку. Також [PERSON] зазначив, що 28 травня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк JI.B. щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого діда [PERSON] , померлого [INFO] , однак у зв`язку з відсутністю в нього документу на підтвердження факту прийняття його дідом [PERSON] спадщини після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, а також у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД № 931797, виданому Котовською районною державною адміністрацією на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації № 206/96 від 26 червня 1996 року та зареєстрованому в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 276, виявлено розбіжності в імені та по-батькові його баби, де зазначено - Сандул «Пелагея Логінівна», замість вірного [PERSON] », приватний нотаріус в листі за вих.№ 295/01-16 від 28.05.2025 року йому рекомендував звернутися до суду за захистом своїх прав та встановлення відповідних фактів, що мають юридичне значення. У зв`язку із наявними розбіжностями в написанні імені та по-батькові його баби у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД № 931797 та тим, що його дід вступив в фактичне управління та володіння всім спадковим майном після смерті своєї дружини [PERSON] , однак належним чином його не переоформив, заявник не може одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, а тому йому потрібно встановити факти, що мають юридичне значення, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами окремого провадження та призначено судовий розгляд справи. Крім того, зазначеною ухвалою були задоволенні клопотання представника заявника адвоката Овсяницької С.М. та витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси - копію спадкової справи №110к/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також викликано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання заявник [PERSON] та його представник - адвокат Овсяницька С.М. не з`явилися, представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заяву про встановлення фактів підтримують в повному обсязі. Заінтересована особа Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти заявлених вимог не заперечують. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 згаданої статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №031797, виданого громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) КСП «Світанок», с.Климентове Котовського району Одеської області [PERSON] , на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації від 26 червня 1996 року №206/96, належить право на земельну частку (пай) в розмірі 5,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] , померла [INFO] у віці 77 років. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що зазначені розбіжності, поза сумнівом, виникли внаслідок граматичних помилок у написанні імені та по-батькові спадкодавця, а тому встановлення факту належності зазначеного в заяві правовстановлюючого документу для заявника має юридичне значення, оскільки від даного факту залежить подальше оформлення особистих, майнових прав. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає що вимога заяви в частині встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 031797 в колективному сільськогосподарському підприємстві «Світанок» с. Климентове, Котовського району, Одеської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі, виданого Котовською районною державною адміністрацією на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації № 206/96 від 26 червня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 276 від 31 серпня 1996 року, такою, що підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] в с. Бурилове, Котовського району, Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 15 листопада 1999 року виконавчим комітетом Климентівської сільської ради Котовського району Одеської області, актовий запис №06. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: село Климентове, Подільського району, Одеської області, який належав їй на підставі запису в Погосподарській книзі №3 Климентівської сільської ради Подільського (колишня назва Котовського) району Одеської області за 1996-2000 роки, особистий рахунок № [NUMBER] (а.с.16); права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Світанок» с. Климентове, Подільського (колишня назва Котовського) району, Одеської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі, яке належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 031797, виданого Котовською районною державною адміністрацією на підставі рішення Котовської районної державної адміністрації № 206/96 від 26 червня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 276 від 31 серпня 1996 року (а.с.17). Згідно довідки №26-25/341 від 26 травня 2025 року старости Нестоїтськоого старостинського округу [PERSON] [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою на момент смерті [PERSON] також проживав та був зареєстрований чоловік померлої [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Також за цією адресою на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований та перебуває на реєстраційному обліку по теперішній час внук померлої [PERSON] , [INFO] . Інших осіб, зареєстрованих за цією адресою не момент смерті [PERSON] немає (а.с.18). Згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00051437065 від 27 травня 2025 року, 04 грудня 1950 року виконавчим комітетом Климентівської сільської ради Котовського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №9 (а.с.24). Відповідно до довідки №26-25/342 від 26 травня 2025 року старости Нестоїтськоого старостинського округу Суворової О., [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно проживала та був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований і перебуває на реєстраційному обліку по теперішній час внук померлого [PERSON] , [INFO] . Інших осіб, зареєстрованих за цією адресою не момент смерті [PERSON] немає. [PERSON] , помер [INFO] в с. Бурилове, Котовського району, Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 04 січня 2005 року виконавчим комітетом Климентівської сільської ради Котовського району Одеської області, актовий запис №01. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №781331241 від 28 травня 2025 року заведено спадкову справу №110-к/2021 після смерті померлої [PERSON] (а.с.21), спадкову справу заведено за заявою [PERSON] від 19.04.2021 року №266, спадкова справа №110К/2021 (а.с.20). Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, показали, що [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] в с. Климентове до дня її смерті, та після смерті дружини [PERSON] продовжував проживати в цьому ж будинку, в якому також весь час проживав їхній внук [PERSON] . Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, для визначення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась». Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Так, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що [PERSON] вступив в управління майном після смерті своєї дружини [PERSON] , а отже прийняв спадщину в розумінні статті 549 ЦК УРСР, зазначене також підтвердили в судовому засіданні свідки. З урахуванням викладеного, а також того, що заявник довів належними, допустимими та достатніми доказами факт вступу [PERSON] в управління майном після смерті дружини [PERSON] (відповідно до ЦК УРСР), суд дійшов висновку про доведеність факту прийняття [PERSON] , який помер [INFO] спадщини після смерті його дружини [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом. На підставі викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved