Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути на його користь переплату пенсії, яка виникла за період з 12.04.2023 по 31.03.2024 в розмірі 23059,28 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] (далі відповідач) [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі Головне управління) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі Закон № 1058) з 13.03.2023. Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом №1058. Відповідно до статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 10.04.2023 відповідачка [PERSON] подала заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону №1058, відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. При цьому згідно з п. 1 ч. 2 статті 36 Закону № 1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Заяву відповідача від 10.04.2023 розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в результаті розгляду якої відповідача було переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач 01.06.1967 року народження на дату звернення мала вік 56 років , особою з інвалідністю не визнана , відтак права на призначеня пенсії у зв"язку з втратою годувальника не мала. В квітні 2024 року електронна пенсійна справа відповідача була переглянута та приведена у відповідність, розмір пенсії з 13.03.2023 склав 2760,00 грн. З 01.04.2024 пенсія виплачується відповідно до чинного законодавства. Таким чином, за період з 12.04.2023 по 31.03.2024 виникла переплата пенсії в розмірі 23059,28 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась до суду надіслали заяву з проханням проводити розгляд у їх відсутність, позов підтримала, просить задоволити з підстав, викладених у ньому. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову в зв"язку з тим, що 10.04.2023 року нею відповідно до Закону №1058 подано заяву ї про перехід на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яку було розглянуто органами ПФУ і відповідно до рішення №25 3 750004421 від 13.04:2023 року - переведено на інший вид пенсії (по втраті годувальника). В подальшому, а саме в квітні 2024 року, посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, здійснено переведення [PERSON] з пeнcії по втраті годувальника на пенсію за віком, що порушило права та законні інтереси відповідача і йде всупереч нормам чинного законодавства. Обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб,'звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058. Позивач, приймаючи рішення про переведення відповідача з пенсії по втраті годувальника на пенсію за віком, посилається на те, що відповідач не досягла пенсійного віку передбаченого ЗУ №1058 та ЗУ «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування», що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] вже призначено пенсію за віком відповідно до норм чинного законодавства. [PERSON] на момент звернення до органів пенсійного фонду мала вік повних 55 років 9 місяців 12 днів і мала страховий стаж 33 роки 6 місяців 12 днів. Так, для отримання пенсії після досягнення у 2023 році 60 років необхідно мати не менше 30 років страхового стажу, після досягнення 63 років не менше 20 років, 65 не менше 15. Однак, щодо [PERSON] , то пунктом «б» частини 4 статті 30Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII передбачено: незалежно від тривалості страхового стажу, що дає підстави для оформлення пенсії по втраті годувальника. При цьому, [PERSON] з березня 2023 року вже має пенсійне посвідчення (пенсія за віком), що підтверджує її статус непрацездатної особи. Також відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, а як зазначено самим позивачем - через подовження виплати пенсії в разі втрати годувальника, що призвело до виникнення переплати, яка виникла з вини саме позивача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається.відмовити у задоволенні позову з тієї підстави , що під час подання заяви по переведенню на пенсію по втраті годувальника , надала всю достовірну і правдиву інформацію та відповідні документи і не приховувала ніяких даних , що могли вплинути на прийняття рішення , тому не може вважатися недобросовісним набувачем. Переплата виникла саме з вини позивача , отже за відсутності зловживань з її боку просить відмовити в позові. Заяв про відкладення розгляду , розгляд в її відсутність не подавала . Враховуючи , що сторони повідомені про розгляд , суд ухвалив розгляд проводити в їх відсутність. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 10.04.2023 [PERSON] подала заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (а.с.9) , яка була призначена ( а.с. 23) , в подальшому проводився перерахунок ( а.с. 20-27) та визначено , що прии перерхунку виникла переплата за період з 12.04.2023 року по 31.03.2024 року ( а.с.22). Відділом з питань відрахувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області [PERSON] було надіслано повідомлення від 19.04.2024 року № 2500-0403-8/28177 про необхідність внести переплату пенсії добровільно на рахунок ГУПФУ в Чернігівській області (а.с.14). Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно зі ст.1 вказаного Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст.9 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ч.1 ст.50 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 за №6-4 (далі Порядок). Відповідно до п.3, 4 вказаного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. За приписами ч.1, 4 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положеннями ст.1215 ЦК України визначені випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із загального правила, щодо повернення майна набутого без достатньої правової підстави: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові по справі №711/1509/17 від 12.12.2018, від 31.10.2018 у справі 307/2100/16-ц та від 13.04.2020 у справі № 487/2596/17. Згідно ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача, які б доводили його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів за період з 12.04.2023 по 31.03.2024. Без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії, відповідно до статті 1215 ЦК України. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі Рисовський проти України від 20.10.2011 Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії від 05.01.2000 року, Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002, Москаль проти Польщі від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008), і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002 та Беєлер проти Італії від 05.01.2000). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стороною позивача не було доведено установлених законом обставин для стягнення з відповідача надміру виплаченої суми пенсії, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed