Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

05 травня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 36110 за кредитним договором № 101511042 від 15 листопада 2023 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «Мілоан», право вимоги за яким набув позивач. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 15 листопада 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений договір про споживчий кредит № 101511042, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн, який зобов`язалася повернути разом із процентами за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Проте, свої зобов`язання вона не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 36110 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000 грн, прострочена заборгованість за відсотками 25110 грн, заборгованість за комісією 1000 грн, яку позивач просить стягнути його користь разом із сплаченим судовим збором. 26 березня 2024 року за вказаним кредитним зобов`язанням відповідачки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за договором відступлення права вимоги, укладеним з ТОВ «Мілоан». Оскільки у добровільному порядку відповідачка заборгованість не сплатила, позивач звернувся до суду з цим позовом. 08 травня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 липня2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представниця відповідачки адвокатка Месропянцева О.В. надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Позивач не надав суду доказів укладення з [PERSON] кредитного договору у електронній формі, зокрема надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, прийняття нею пропозиції укласти договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації [PERSON] в особистому кабінеті, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію», довідка про ідентифікацію [PERSON] сформована самим кредитодавцем ТОВ «Мілоан», тому не може бути безспірним доказом. Також існують розбіжності у часі підписання, так договір підписаний одноразовим ідентифікатором 15.11.2023 року о 17:44, тоді як в анкеті-заяві час підписання договору - 15.11.2023 о 06.45. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі кредиту [PERSON] , копія платіжного доручення 76576847 від 15 листопада 2023 року на суму 10000 грн, видана кредитодавцем і не може вважатися належним доказом, оскільки вона не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції, є внутрішнім документом кредитодавця. Також позивач не надав докази належності відповідачці рахунку, на який здійснювалося перерахування коштів. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, складена ТОВ «Мілоан», та виписка з особового рахунка за кредитним договором від 15.11.2023, складена позивачем, не є доказами наявної у відповідачки заборгованості за кредитним договором, оскільки вони не містять інформації про нарахування саме такої суми боргу та її складових, фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. Отже, позивач не надав жодних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження переказу коштів на рахунок [PERSON] на підставі договору про споживчий кредит № 101511042 та документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі №161/16891/15-ц. Представниця відповідачки вважає, що позивачем не підтверджено розміру та обсягу заборгованості, за якою відступлено право вимоги, будь-яких даних про наявність вимог у первісного кредитора на момент укладення договору відступлення права вимоги. Ураховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Відповідачка вважає, що доводи позивача в цій частині стягнення заборгованості не обґрунтовані, доказів на підтвердження розміру відступленої ТОВ «Мілоан» позивачу вимоги в сумі 36110 грн суду не надано. Витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог не містить будь-яких реквізитів (підписів сторін, печаток, первісного джерела його формування), без чого неможливо встановити, що дійсно між вказаними товариствами була досягнута згода щодо відчуження права вимоги до позивача. Позовні вимоги щодо стягнення відсотків за кредитом задоволенню не підлягають, оскільки, встановлена договором № 101511042 від 15.11.2023 відсоткова ставка у розмірі 1,50 % у день у межах кредиту суперечить вимогам ч.5 п. ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», за яким максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Крім того, позивачем не додано до позовної заяви докази виконання ТОВ «Мілоан» вимог ЗУ «Про споживче кредитування» щодо ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування, обґрунтованого розрахунку заборгованості. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), тому умови кредитного договору № 101511042 щодо сплати комісії в розмірі 1000 грн за надання кредиту є нікчемними та задоволенню не підлягають. 17 липня 2025 року представниця позивача надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідачка була поінформована про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, підписання нею договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення її з правилами надання коштів у позику, що передує укладенню договору. Договір укладений з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Заперечення відповідачки про отримання від кредитодавця кредитних коштів є безпідставними, оскільки вона про даний факт не повідомила ТОВ «Мілоан» відповідно до п. 7.1 договору протягом трьох днів з моменту укладення договору. Водночас відповідачка не надає виписки з особового рахунку за картковим рахунком № [NUMBER] на спростування обставин отримання нею 15 листопада 2023 року кредиту в сумі 10000 грн. ТОВ «Мілоан» не банк і не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність». Натомість Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору надано платіжне доручення від 15 листопада 2023 року про переказ коштів. У відомостях про щоденні нарахування та погашення до кредитного договору №101511042 відображено рух коштів, нарахування комісії, нарахування відсотків за кожен день користування кредитом. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 106-МЛ/Т від 26 березня 2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 101511042 від 15.11.2023. Відповідно до кредитного договору від 15.11.2023 комісія за надання кредиту одноразова винагорода, і її встановлення не забороняється Законом України «Про споживче кредитування». У своїх запереченнях від 21 липня 2025 року представниця відповідачки звернула увагу на те, що кредитний договір № 101511042 не містить відомостей про його належне підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , саме зазначення в ньому персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства. Одноразовий ідентифікатор 962316 відправлено на номер [NUMBER] , проте відомості, що відповідачці належить рахунок [NUMBER] *65 у справі відсутні. Також звернула увагу на розбіжності у часі підписання анкети-заяви та кредитного договору, та на відсутність доказів перерахування кредитних коштів саме відповідачці. Також сторона відповідачки повторно вказала не неправомірний розрахунок заборгованості за відсотками, ставка яких перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановленої ч.5 п. ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою, тому позовні вимоги в частині стягнення комісій не підлягають задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка та її представниця адвокат Месропянцева О.В. у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином 24 листопада 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» адвокат Месропянцева О.В. надала суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідачки та просила відмовити у задоволенні позову, оскільки повивач не надав належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором № 101511042 від 15 листопада 2023 року. Відповідно до вимог ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 15 листопада 2023 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» у електронній формі договір про споживчий кредит № 101511042, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти у безготівковій формі сумі 10000 грн строком на 105 днів з 15 листопада 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду (15 днів з дня видачі кредиту до 30 листопада 2023 року) у розмірі 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування всього на суму 2250 грн, протягом поточного періоду з 31 листопада 2023 року до 28 лютого 2024 року у розмірі 3,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування всього на суму 31500 грн та комісії за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту (1000 грн) одноразово у момент видачі кредиту, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит відповідно до графіку платежів, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором (додаток № 1). Орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період склала 13250 грн, за весь період користування - 44750 грн. Пунктом 1.5.2 кредитного договору були встановлені проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом з дати наступної за днем надання кредиту до дати завершення строку кредитування на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. У п. 2.2.3. передбачено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.5.3. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.5.3 договору. У той же день позивач здійснив переказ грошових коштів в сумі 10000 грн на платіжну картку відповідачки [NUMBER] , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» (платіжне доручення 76576847). Відповідно до\~п. 1.3 Кредитного договору строк кредиту склав 105 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до кредитного договору. Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, електронна ідентифікація відповідачки здійснювалася при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора - 962316, направленого на номер мобільного телефону відповідачки [NUMBER] , вказаний при вході. Текст договору, підписаний Товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Товариства, направлявся в особистий кабінет відповідачки для ознайомлення та підписання. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві, борг відповідачки перед ТОВ «Мілоан» за період з 15 листопада 2023 року до 28 лютого 2024 складає 36110 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000 грн, прострочена заборгованість за відсотками 25110 грн, заборгованість за комісією 1000 грн. За відомостями ТОВ «Мілоан» з 15 листопада до 01 грудня 2021 року кредитодавець нараховував проценти за користування кредитом за процентною ставкою 1,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, визначеною п. 1.5.2 договору; за період з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 року за базовою процентною ставкою 3,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, визначеною п.п. 1.5.3 та 2.2.3 договору. 26 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним зобов`язанням відповідачки № 101511042 від 15 листопада 2023 року на суму 36110 грн. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т. 21 березня 2025 року відповідачці направлялася претензія про погашення кредитної заборгованості, в якій також повідомлялося про відступлення права вимоги. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»\~\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявниця використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, тому цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21) Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як судом було з`ясовано відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 грн зі строком повернення 28 лютого 2024 року та зі сплатою комісії за видачу кредиту у розмірі 1000 грн, однак до теперішнього часу не повернула вказані кошти, чим порушила зобов`язання, тому вимога про стягнення тіла кредиту є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо стягнення процентів необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення процентів необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. \~ \~ \~ \~За таких\~обставин надання\~кредитодавцю можливості\~нарахування процентів\~відповідно до\~статті 1048\~ЦК України\~поза межами\~строку кредитування\~чи після\~пред`явлення\~вимоги про\~дострокове погашення\~кредиту вочевидь\~порушить баланс\~інтересів сторін\~-\~на позичальника\~буде покладений\~обов`язок,\~який при\~цьому не\~кореспондує жодному\~праву кредитодавця. \~ \~ \~ \~З відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором вбачається, що позичальниця користувалася кредитними коштами, але свої кредитні зобов`язання щодо їх повернення не виконувала, продовжила користуватися коштами і після закінчення строку кредитування, визначеного п. 1.3 договору, чим збільшила строк кредитування відповідно до п. 2.3.1.2 на 60 днів. \~ \~ \~ \~Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, складених ТОВ «Мілоан», проценти, нараховані за умовами договору з 15 листопада до 01 грудня 2021 року кредитодавець нараховував проценти за користування кредитом за процентною ставкою 1,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, визначеною п. 1.5.2 договору; за період з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 року за базовою процентною ставкою 3,50 % від фактичного залишку за кожен день користування кредитом, визначеною п.п. 1.5.3 та 2.2.3 договору. \~ \~ \~ \~Щодо застосування до спірних правовідносин положення Закону України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, якими встановлюється максимальний розмір денної процентної ставки слід зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. \~ \~ \~ \~Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. \~ \~ \~ \~Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. \~ \~ \~ \~Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. \~ \~ \~ \~Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. \~ \~ \~ \~Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. \~ \~ \~ \~Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. \~ \~ \~ \~Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. \~ \~ \~ \~Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). \~ \~ \~ \~У Рішенні від 11липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. \~ \~ \~ \~Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. \~ \~ \~ \~Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. \~ \~ \~ \~Крім того, у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial