Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач в особі ТзОВ "Коллект Центр" у червні 2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами (позики). Позов мотивований тим, що 03.04.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Мілоан», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до Договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 4716873, за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «Мілоан» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 10 000 грн. 00 коп., зі сплатою 700 грн. комісії, відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5% від фактичного задишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, на строк 15 днів до 18.04.2021 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 13.01.2022 року (відступлення правав вимоги) загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 11 308 грн. 95 коп., яка складається з наступних складових: 2 668 грн. 17 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 8 640 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги. Окрім того, 05.04.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 1927799 за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», отримав строкоий кредит на споживчі цілі в сумі 9 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1, 99 % річниху, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 10.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 9 292 грн. 19 коп., яка складається з наступних складових: 3 925 грн. 55 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 5 233 грн. 93 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, 114 грн.65 коп. - інфляційна складова боргу, 18 грн. 06 коп - 3% річних. Також, 16.08.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 687527 за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 1 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 2 % на день, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 01.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 2 738 грн. 46 коп., яка складається з наступних складових: 1 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 1 720 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, інфляційні збитки - 16 грн. 00 коп., три відсотки річних - 2 грн. 46 коп. Окрім іншого, 15.09.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 18-01/2022 від 18.01.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 3627301794-120952, за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 3 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 6 % на день, на строк 20 днів до 05.10.2021 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 10.03.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 19 795 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 3 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 16 795 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги. Всього за 4 (чотирма) договорами кредиту (позики) загальна заборгованість відповідача перед фінансовими установами, правонаступником яких за правом вимоги заборгованості, є позивач, становить 43 134 грн. 60 коп. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов. Відповідач в судове засіданняне з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади України (суду). Відповідачем подано відзив на позов від 09.08.2025 року, у якому вимоги позову не визнав з підстав необгрунтвованості, недоведеності позовних вимог, вважаючи, що позов вцілому позивачем не обгрутований, не доведений належними, допустимими та достатніми доказами, за відсутності посилання на реквізити платіжної системи, через які були перераховані й отримані ним кошти, вважаючи, що не надано доказів на підтвердження виконання банківських фінкцій на перерахування коштів, наявні в матеріалах справи розрахунки заборговностій за договорами не є первинними банківськими документами. Також вважає сумнівними укладені між позивачем договори факторингу (відступлення прав вимоги), які не мають підписів сторін, що не підтверджує право позивача на вимогу позову. Докази на спростування позовних вимог відповідачем не надано, як й посилання на такі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, реалізоване строною право на відзив, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності позивача згідно поданої ним заяви, та за погодженням відповідача. У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження із викликом в судове засідання сторін. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встаноалено, що сторони перебували у договірних (зобов`язальних) правовідносинах. Так, 03.04.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Мілоан», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до Договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 4716873, відповідно до анкети-заяви позичальника, з додатками до нього, що складають невід`ємну його частину, за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «Мілоан» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 10 000 грн. 00 коп., зі сплатою 700 грн. комісії, відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5% від фактичного задишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, на строк 15 днів до 18.04.2021 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 13.01.2022 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 11 308 грн. 95 коп., яка складається з наступних складових: 2 668 грн. 17 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 8 640 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги (а.с.83-90, 91-92,93, 94-95, 96-103, 134, 135, 136-141, 142-148). Окрім того, 05.04.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 1927799 за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», отримав кредит на споживчі цілі в сумі 9 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1, 99 % річних на строк до 11.12.2021 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 10.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 9 292 грн. 19 коп., яка складається з наступних складових: 3 925 грн. 55 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 5 233 грн. 93 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, 114грн.65 коп. - інфляційна складова боргу, 18 грн. 06 коп - 3% річних (а.с.116-121, 125-127, 142-148). Також, 16.08.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 687527 за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 1 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 2 % на день, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 01.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 2 738 грн. 46 коп., яка складається з наступних складових: 1 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 1720 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, інфляційні збитки - 16 грн. 00 коп., три відсотки річних - 2 грн. 46 коп. (а.с.128-133, 142-148). Окрім іншого, 15.09.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 18-01/2022 від 18.01.2022 року є ТзОВ «Вердикт Капітал», а відповідно до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року, є ТзОВ "Коллект Центр»,був укладений Договір про споживчий кредит № 3627301794-120952, за умовами якого [PERSON] від ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» отримав кредит на споживчі цілі в сумі 3 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 6 % на день, на строк 20 днів до 05.10.2021 року, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позичальник виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 10.03.2023 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 19 795 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 3 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 16 795 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги (а.с.36-45, 46-47, 48-52, 53-68, 105-110, 142-148). Всього за 4 (чотирма) договорами кредиту загальна заборгованість відповідача перед фінансовими установами, правонаступником яких за правом вимоги заборгованості, є позивач, становить 43 134 грн. 60 коп. (а.с.34-207) Відповідно до умов кредитного договорору кредитодавець зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується повними розрахунками заборгованості, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який, як позичальник, зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Й судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістами вказаних кредитних договорів (позики), що засвідчується його електронним підписом; його умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання щодо обов`язку сплати процентів за користування кредитом, повернення кредитних коштів. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відтак, доводи відповідача про непідтвердженння кредитних договорів (позики), які укладені сторонами у електронній формі, спростувається вказаними нормами закону й висновком. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальна заборгованість відповідача за вказаними кредитними договорами перед кредитними установами, правонаступником яких за договорами факторингу, є позивач, становить 43 134 грн. 60 коп., й складається з наступних складових: сум заборгованостей по тілу кредитів, суми заборгованостей за відсотками за користування кредитами станом на дати відступлення прав вимоги, що відповідає умовам договорів позики, норм закону про відступлення прав вимоги, й інфляційних складових заборгованостей, трьох відкотки річних, нарахованих на такі суми, відповідно до вимог ЦК України, що також відповідає вимогам чинного заколнодавства (а.с.30-207). Відповідно до договорів сторони погодили умови кредитування (позики), й сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, волевиявлення позивальника укладення договорів, що свідчить про виявлену волю відповідача на укладення таких договорів шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, волевиявлення позивальника щодо укладення договорів, розрахунків заборгованостей, свідчить про те, що відповідач як позичальник усвідомлював існування даних договорів та визнавав їх зобов`язання за ним, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Відповідач не виконує умови договорів належним чином, не сплачує платежі уіцлому у зв`язку з чим утворились прострочені заборгованості: 11 308 грн. 95 коп., яка складається з наступних складових: 2 668 грн. 17 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 8 640 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги; 9 292 грн. 19 коп., яка складається з наступних складових: 3 925 грн. 55 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 5 233 грн. 93 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, 114 грн.65 коп. - інфляційна складова боргу, 18 грн. 06 коп - 3% річних; 2 738 грн. 46 коп., яка складається з наступних складових: 1 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 1 720 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги, інфляційні збитки - 16 грн. 00 коп., три відсотки річних - 2 грн. 46 коп.; 19 795 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 3 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту, 16 795 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення вимоги (а.с.36-45, 46-47, 48-52, 53-68, 105-110, 142-148). Всього за 4 (чотирма) договорами кредиту загальна заборгованість відповідача перед фінансовими установами, правонаступником яких за правом вимоги заборгованості, є позивач, становить 43 134 грн. 60 коп. (а.с.34-207) Відтак, доводи відповідача про необгрунтваність заборгованості вцілому за користування чотирма кредитами, спростувається умовами укладених сторонами договорів, вказаними нормами закону і висновком, й суд вважає необґрунтованими доводи відповідача в цій частині, які відповідачем не спростовані належними доказами, й будуються на власному тлумаченні закону, зококрема, про договір, доказування; умови договору відповідачем не оскаржені, доказів на простування позовних вимог відповідачем до суду не подано, що є процесуальним обов`язком строни, натомість докази на підтвердження їх дійсності позивачем подано до суду. Укладення кредитних договорів здійснювалось відповідачем особисто електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаного відповідачем при укладенні відповідного кредитного договору. Ідентифікація позичальника здійснювалась через банк емітента, яким видано картку, на його номер, який повідомив про такий номер, отже доступ до інформації по картці, на яку перераховувалися кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Водночас, тягар доказування на пристосування вимог покладається на сторону відповідача, який доводи позивача в цій частині не спростував. Умови договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судом надана оцінка заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві, та вважає, що такі не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог відповідачем не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Й зазначає про таке. Так, за відсутності доказів на спростування позовних вимог, наявність заборгованостей за чотирма договорами, які визначені позивачем у розрахунках заборгованостей станом на дату укладення договорів факторингу на загальну суму 43 134 грн. 60 коп., їх розрахунки (суми) відповідачем не спростовується належними, достатніми та допустими доказами, а саме лише посилання відповідача на непогодження із вимогою позову про нараховані заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитними поштами, не є доказом на спростування позовних вимог, адже обов`язок доказування покладається на сторін, й вказаного процесуального обов`язку по доказуванню відповідачем у відзиві на позов не досягнуто. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України), адже обов`язок доказування покладається на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України) Відповідно, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів про спростування позовних вимог. Натомість, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що сума боргу за кредитними довогорами кредитодавцями розрахована у відповідності до умов договорів, й складаються із основої суми боргу (тіло кредиту) та відсотків за користування кредитом, тобто двох складових, що узгоджується із умовами договорів, розрахунок заборгованостей проведений станом на дату укладання договорів факторингу (переходу права вимоги), що відповідає закону, а посилання відповідача у відзиві на позов на виснови Верховного Суду, суд не застосовує до спірних правовідносин, як такі, що не є релевантними до даної справи. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, позивачем ставиться вимога про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в сумі 16 000 грн. 00 коп., яка, зважаючи на положення ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При вирішенні заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу до складності справи, яка не є складною, із ціною позову 43 134 грн. 60 коп., розглядалась у порядку спрощеного провадження, мала нетривалий час судового розгляду, наявну суперечливість до визначених позивачем нормо-годин - 6 год. 00 хв. із ціною роботи за 1 год. 2 000 грн., без належного обґрунтування, з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає за необхідне вимогу задовольнити частково, визнавши понесені позивачем витрати на правову допомогу на суму 6 000 грн. 00 коп., як такі, що мають розумний розмір, що визначені Договором про надання правової допомоги, Актом виконаних робіт, вважає визначену суму 16 000 грн. значно завищеною й необґрунтованою у поданій заяві в частині усної консультації (вивчення документів) за вартісними показниками 2 000 грн. за 2 нормо-години, складання позовної заяви 12 000 грн. 00 коп. 4 нормо-години є неспівмірними зі складністю справи та мають нерозумний розмір. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Суд вважає, що позивач має право на компенсацію понесених витрат в сумі 6 000 грн. 00 коп., яким доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved