Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У поданій в системі «Електронний суд» заяві позивач [PERSON] просить визнати виконавчий напис №14414 від 02 жовтня 2018 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на нерухоме майно належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що вказаний виконавчий напис вчинений нотаріусом за відсутності підстав вважати заборгованість за кредитним договором в сумі 153073,01 доларів США безспірною та невизнанням існування заборгованості в заявленому розмірі. У відзиві на позов відповідач просить в задоволені позову відмовити, мотивую чи тим, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений законодавством. А застосування нотаріальної форми захисту цивільних прав має досудовий характер врегулювання спору та вчинений безпосередньо на виконання вимог іпотечного договору. У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача не погодився. Сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без їх участі. При таких\~умовах суд\~вважає за\~можливе винести\~заочне рішення\~по справі на підставі наявних доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься в главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі № 204/4071/14, від 09 лютого 2022 року в справі № 547/210/20 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц, від 02 липня 2019 року в справі № 916/3006/17. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису. Установлено, що 14 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №161Д, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в сумі 68000 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків за користування кредитними коштами та сплатою останнього платежу 13 квітня 2018 року. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту 14 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений іпотечний договір №161Д-1, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 51,1 кв.м. Відповідно до пункту 3.2.3 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій к разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів. З постанови приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. про закінчення виконавчого провадження №67982682 від 04 червня 2025 року вбачається, що за виданим Дніпровським районним судом м.Київ виконавчим листом №6-3418/11 від 21 вересня 2011 року з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є стягувач АТ «Сенс Банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №161Д від 14 квітня 2008 року в сумі 680227 грн. 48 коп. та третейський збір в сумі 705,27 грн. Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом до звернення в жовтні 2018 року до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису та стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. 02 жовтня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис №14414, яким звернув стягнення на квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 51,1 кв.м., за рахунок коштів, отриманих від реалізації якої пропонує задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитного договору №161Д від 14 квітня 2008 року за період з 01 грудня 2015 року по 14 серпня 2018 рок, зокрема, простроченої заборгованості - 63833,31 доларів США та нарахованих відсотків 89239,70 доларів США, всього на загальну суму 153073,01 доларів США. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Звернувшись у 2011 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання зобов`язання на 2011 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, однак відповідно до наданого кредитором нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2011 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення, зокрема, процентів за користування кредитними коштами, нарахованих поза межами строку кредитування. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказів безспірності розміру заборгованості за нотаріально посвідченим кредитним договором відповідачем суду не надано. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягають задоволенню. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник надав копію договору про надання правничої допомоги від 22 травня 2025 року, яким гонорар адвоката за участь у справі в суді першої інстанції визначений в розмірі 25000 грн. Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд погоджується з доводами відповідача, що гонорар є завищеним, оскільки має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат. А тому, суд вважає співмірним стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 1211 грн. 20 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved