Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

представник позивача звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 30 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3195646, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20\~000 грн, строком на 15 днів зі сплатою комісії та процентів за користування кредитними коштами. На виконання взятих на себе зобов`язань позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах визначених договором. Натомість відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з порушеннями умов договору, що спричинило виникнення заборгованості, розмір якої становить 80 030 грн і складається із 20 000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 60030 грн заборгованість за процентами. Представник позивача вказує, що на підставі укладеного 27 жовтня 2021 року з ТОВ «Мілоан» договору про відступлення прав вимоги № 78-МЛ позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Суд, враховуючи, що ч. 3 ст. 211 ЦПК\~України\~передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, розглянув справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання також не з`явився, 17 вересня 2025 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на підтвердження укладення кредитного договору між ним та первісним кредитором позивач надав суду копію анкети-заяви на кредит № 3195646 від 30 липня 2021 року та копію договору про споживчий кредит № 3195646 від 30 липня 2021 року, а також копію довідки про ідентифікацію. Відповідач вказує, що у анкеті-заяві наданій позивачем вказано номер мобільного телефону: [NUMBER] , який йому не належить. Так само йому не належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] в АТ «ПУМБ» на яку 30 липня 2021 року згідно із платіжним дорученням № 52497820, копію якого долучено до позовної заяви, були перераховані кредитні кошти в сумі 20\~000 грн. Відповідач зазначає, що оскільки жодних кредитних договорів із ТОВ «Мілоан» він не укладав, то і не має обов`язку перед позивачем щодо сплати заборгованості. Відповідач вказує, що він звертався до поліції з приводу шахрайських дій невідомих осіб, які шляхом підроблення його цифрового підпису отримали від його імені кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вважає, що ситуація з кредитом у ТОВ «Мілоан» може бути справою рук тих самих осіб. Також відповідач вказує, що відповідачем пропущено строк звернення до суду із позовними вимогами. Тому просить в позові відмовити та стягнути з позивача понесені судові витрати. Позивач відповіді на відзив суду не подав. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано у Акціонерного товариства «ПУМБ» інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція здійснена 30.07.2021 року на банківську картку № [NUMBER] в сумі 20000 грн. Якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» звернулося до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3195646, укладеним 30 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач отримав кредитні кошти у сумі 20 000 грн, які були перераховані на банківську картку з номером № [NUMBER] . Відповідач у відзиві зазначив, що жодного кредитного договору із ТОВ «Мілоан» не укладав, а грошові кошти від фінансової установи не отримував. Згідно інформації, отриманої від АТ «ПУМБ» на вимогу суду, банківська платіжна картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] не випускалась. Вказана банківська картка АТ «ПУМБ» не емітувалась. Отже, доводи позивача про отримання відповідачем кредитних коштів є недоведеними, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Відповідно до положень\~статті 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, кредитний договір має реальний характер і вважається укладеним лише після фактичного передання грошових коштів позичальнику. Згідно з положеннями\~статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Як убачається з наданих матеріалів, перерахування коштів на підставі договору № 3195646 в сумі 20 000 грн здійснено на картку з номером [NUMBER] . Разом з тим, банківська картка з таким номером відповідачу не належить, що підтверджується відповіддю банку, а отже, відповідач не міг отримати зазначені кошти. Суд зазначає, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-83цс13, від 9 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, а також постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17, договір позики (кредиту) є реальним і вважається укладеним лише з моменту передання грошей позичальнику. Сам факт підписання тексту договору без фактичної передачі грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути суму позики. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів є істотною умовою договору позики, яку суд зобов`язаний установити під час розгляду справ цієї категорії. У разі, якщо факт отримання коштів не підтверджений належними доказами, договір вважається неукладеним. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц. Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей\~76, 80 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення спору. Суд бере до уваги лише належні, допустимі, достовірні та достатні докази. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Так, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 619/598/21 (провадження № 61-20498св21) зазначено, що якщо грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, то такий договір не відповідає вимогам\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21), де суд дійшов висновку, що договір, за яким кошти перераховано на картку, що не належить позичальнику, порушує вимоги\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та\~Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів фактичного отримання відповідачем грошових коштів, суд дійшов висновку, що спірний кредитний договір між сторонами не був укладений, а відтак правові підстави для стягнення будь-якої заборгованості з відповідача відсутні. Отже, з аналізу наявних у справі матеріалів, належних та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог, матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними та такими, що не можуть бути задоволенні. Згідно із\~статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові\~витрати не відшкодовуються. На підставі наведеного та статей 525,\~\~536,\~610,\~1046,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: dismissed