Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

представником позивача через підсистему «Електронний суд» адвокатом Неродою А.І. подано до Ірпінського міського суду Київської області указану позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2019, який зареєстровано виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, за актовим записом № 14. Оскільки подружнє життя не складалося, шлюб сторін було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області (справа № 367/8163/24 від 04.11.2024). У шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] . Факт того, що дитина проживає разом із матір`ю підтверджується такими документами: витягом з реєстру територіальної громади на [PERSON] від 22.03.2025, витягом з реєстру територіальної громади на [PERSON] від 22.03.2025, з яких убачається спільне проживання та реєстрація позивачки та її дочки за адресою: [ADDRESS] . Дитина зареєстрована та проживає за цією адресою з народження. Відповідач вже тривалий час проживає окремо. Позивачка повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу, Позивач з донькою граються у розвиваючі ігри, читають книги, розглядають розвиваючі картинки, займаються малюванням та розвитком творчих здібностей. Тобто, Позивач прикладає максимум зусиль для того, щоб надати дитині належний та різнобічний розвиток. Для того, щоб хоч якось зобов`язати батька дитини брати участь у забезпеченні дитини, [PERSON] подала заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на дитину. 17.10.2024 видано відповідний наказ (справа № 367/10176/24). Наразі здійснюється примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, про що відкрито виконавче провадження № 76490201. Ще до розірвання шлюбу, відразу після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин у Позивача та Відповідача виникали різні погляди з приводу проживання дочки, способів її виховання. Неодноразово Відповідач вимагав привезення йому доньки саме в місто Одеса. Однак, заважаючи на безпекову ситуацію, та те, що місто Одеса знаходиться під частими ракетно-дроновими атаками, то вкрай небезпечно везти туди дитину віком 3.5 роки. Наразі на всій території України є небезпека, але є міста, де підвищений рівень небезпеки. Крім того, узгодження та налагодження вимагають і способи участі батька у вихованні дитини. Тому, Позивач вирішила звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дочки та визначення способів участі батька у вихованні дитини. Позивачка любить свою доньку та має змогу забезпечити її всім необхідним, слідкує за станом здоров`я дочки, знає детально про її особливості здоров`я та як потрібно звести до мінімуму ризики проявлення різних захворювань, яке харчування її необхідне, постійно відвідує з дочкою лікарні, піклується про її розвиток. Позивачка працює на посаді лікаря-невропатолога, має стабільний дохід, за місцем своєї роботи характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Має на праві приватної власності квартиру у якій проживає разом з дочкою. За місцем проживання мати та дитина характеризуються позитивно, скарг від сусідів не надходило. Позивач в розшуку не перебуває, не знятої чи непогашеної судимості немає, до кримінальної відповідальності не притягувалася. На даний час дитина є вихованицею групи молодшого дошкільного віку № 8 Журавлик Бородянського закладу дошкільної освіти Казка. Відповідно до характеристики на дитину із цього дошкільного закладу за вих. № 36/13-044 від 26.03.2025 убачається, що матір виховує дитину самостійно, приділяє її належну увагу, дитина доглянута, охайна, життєрадісна. Посильну допомогу у вихованні та догляді за дитиною надають бабуся та дідусь, тобто батьки Позивача. [PERSON] у спілкуванні з однолітками доброзичлива, товариська, не конфліктна, діти охоче з нею граються та ладять, освітній заклад дитина відвідує з охотою, має друзів. Раніше дитина відвідувала ТОВ Дитячий комплекс МірОк, згідно з характеристикою якого убачається, що саме мати відповідально ставиться до догляду та виховання дівчинки, дитина завдяки підтримці матері легко пройшла адаптивний період у цьому закладі та має гарний рівень розвитку. Оскільки дитина з самого народження проживає з Позивачем, яка займається її вихованням та піклується про неї, водить її до дошкільних та інших закладів, дочка має стійкий соціальний та психологічний зв`язок з Позивачем та за місцем свого проживання. Тут дитина має друзів, відвідує дошкільні заклади. Відповідач більше як 3 років надовго навіть не залишався з донькою. За обставин, які склалися, Позивачем створені усі належні умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є спальний куточок, де вона відпочиває, дитина забезпечена іграшками, книгами та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів дитини вважають за доцільне залишити її на утриманні та вихованні матері [PERSON] . Позивач має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого Відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, Позивачка не чинить жодних перешкод для спілкування Відповідача із дочкою і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. [PERSON] просить суд визначати місце проживання малолітньої дитини з нею, для збереження найкращих інтересів в першу чергу дитини, для усунення спорів та конфліктних ситуацій щодо графіків спілкування та побачень з донькою, Позивач вважає за доцільне також у даній позовній заяві вказати позовну вимогу про визначення способів участі батька у вихованні доньки. Ці вимоги доцільно розглядати в межах однієї судової справи адже суб`єктний склад учасників справ, характер спірних правовідносин та принцип процесуальної економії дозволяють це зробити. Враховуючи, що чинне законодавство надає особі право обрати альтернативних способів вирішення указаного спору, то [PERSON] вирішила звернутися з відповідним позовом до суду. Вона вважає, що у найкращих інтересах дитини буде встановлення такого графіку спілкування відповідача з дочкою, який буде враховувати: режим дня дитини, вік дитини, зайнятість дитини у дошкільних навчальних закладах, а зустрічі відповідача будуть проводитися виключно у присутності Позивача за місцем проживання у Київська область, Бучанський район, селище Гостомель. Позивач не заперечує проти участі батька у вихованні дитини та їх спілкування, але в найбільш сприятливих для дитини умовах, з урахуванням розумного часу та особливостей їх взаємовідносин, тому вважає, що попередньо необхідно узгодити та обговорити порядок і умови їх спілкування з урахуванням інтересів дитини. Позивачка вважає за доцільне на даний час визначити батьку дитину його способи участі у вихованні доньки таким чином: 1) спілкування засобами мобільного, телекомунікаційного зв`язку у всіх можливих засобах зв`язку Вайбер, Телеграм, Ватсап, тощо: кожен понеділок з 12:00 до 19:00, тривалістю до 30 хв; кожна середа 12:00 до 19:00, тривалістю до 30 хв; кожна неділя з 09:00 до 19:00, тривалістю до 30 хв; 2) особисті зустрічі в останню середу кожного місяця з 12:00 до 19:00 в присутності матері дитини [PERSON] на території Київської області, Бучанського району (селище Гостомель, місто Ірпінь, місто Буча). Також позивачкою заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Так, за останні декілька місяців понесено такі витрати: 1) купівля вакцини «Превенар-13», сума 2 549,90 грн; 2) лікування у стоматолога: акт виконаних робіт від 18.12.2024 на суму 16\~100,00 грн., акт виконаних робіт від 24.12.2024 на суму 18 850,00 грн., акт виконаних робіт від 10.12.2024 на суму 9\~900,00 грн. Загальна сума витрат становить: 47 399,90 грн. Тому половину указаних понесених додаткових витрат на дитину, а саме 23\~699,95 грн. просить стягнути з відповідача. Покликаючись на положення статей Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, практику Європейського суду з прав людини, Конвенції про права дитини, [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Білогруд О.О. Ухвалою судді від 07.04.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.07.2025 закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду. В межах підготовчого провадження 04.06.2025 на виконання ухвали від 07.04.2025 з Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району надійшов висновок служби про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , затверджений розпорядженням Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району, Київської області. У судових засіданнях позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та зазначила, що колишній чоловік батько дочки проживає від них окремо, за судовим рішенням сплачує аліменти, але їх розмір є мінливим. Вона фактично не забороняє батьку спілкуватися з дитиною, інколи він це і робить коли телефонує. Однак, такі дзвінки часто є несподіваними, він вимагає спілкування і зустрічей коли саме йому потрібно без врахування режиму дня і сну малолітньої дочки, поводить себе агресивно, погрожує, часто приїжджає вночі та вимагає зустрічей. Нещодавно він взагалі вимагав, що вона йому привезла дочку в Одеську область. Також зазначила, що дочка є малолітньою, у неї установлений режим дня, відвідує дошкільні навчальні заклади та заклади розвитку, має денний сон, ввечері також засинає у певний час. Вважає, що така поведінка відповідача впливає на дочку, на її психоемоційний стан. Вона, у свою чергу, намагається всілякими способами уберегти її зайвого стресу та створити комфортні умови для зростання, виховання, розвитку як фізичного та психоемоційного. Додатково зазначила, що [PERSON] знає про те, що у провадженні суду є така справа, однак як він їй повідомив, що у засідання ходити не буде, як і не відвідав засідання органу опіки та піклування, яке відкладалося у зв`язку з його неявкою. Де саме фактично він проживає вона не знає, це можуть бути різні місця, знає лише про те, що він зареєстрований у Чернігівській області. У судових засіданнях представник позивача Нерода А.І., покликаючись на положення сімейного та цивільного законодавства, практику Верховного Суду та Європейсьокго суду з прав людини повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] , просила їх задовольнити та зазначила. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, однак коли телефону, то погрожує, також неодноразово намагався вивезли малолітню дочку до Одеської області, образливо спілкується, ймовірно його поведінка викликана образою на позивачку, однак дитина не повинна страждати. Позивачка створила комфортні умови для розвитку дочки, а мінлива поведінка відповідача створює загрозу установленому режиму життя малолітньої дитини. Також просила задовольнити позовні вимоги в частині визначення часу, строку та способів спілкування батька з дочкою стягнути з нього додаткові витрати, понесені позивачкою на проходження лікування у стоматолога. Також зазначила, що сторона позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У підготовчі судові засідання та засідання під час судового розгляду представник третьої особи органу опіки та піклування не з`являвся, на кожне судове засідання подано заяви про розгляд справи за відсутності їх представника. Також зазначали, що свою позицію орган опіки та піклування висловив у висновку, затвердженому на виконання ухвали суду від 07.04.2025. У підготовчі судові засідання 06.05.2025, 04.06.20255, 22.07.2025 та засідання під час судового розгляду 23.10.2025, 20.11.2025 відповідач [PERSON] не з`являвся, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило, свою позицію щодо позовних вимог [PERSON] не висловлював. Ухвали та судові повістки відповідачу направлялися на кожне судове засідання на адресу його зареєстрованого місця проживання, однак поштові повідомлення повернуто до суду з відмітками «адресат відсутній за указаною адресою» або «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, є доцільність проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України.). Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, відзив до суду не надав, свою позицію щодо заявлених вимог не висловив, а тому враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Після проведення судових дебатів 20.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, повідомлено, що рішення суду буде оголошено 01.12.2025. Фактичні обставини, установлені судом. 17.05.2019 у виконавчому комітеті Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області зареєстровано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ). 26.08.2021 у місті Києві народилася [PERSON] , про що виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області складено відповідний актовий запис за №43. Батьками зазначено громадян України [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №367/8163/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 17.10.2024 Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ у справі №367/10176/24 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей публічної частини пошуку виконавчих проваджень 06.11.2024 відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину Згідно акту виконаних робі від 10.12.2024, складено ТОВ «МАМАДЕНТІСТ-1» пацієнту [PERSON] надано медичні стоматологічні послуги на загальну суму 9\~900,00 грн. Згідно акту виконаних робі від 18.12.2024, складено ТОВ «МАМАДЕНТІСТ-1» пацієнту [PERSON] надано медичні стоматологічні послуги на загальну суму 16\~100,00 грн. Згідно акту виконаних робі від 24.12.2024, складено ТОВ «МАМАДЕНТІСТ-1» пацієнту [PERSON] надано медичні стоматологічні послуги на загальну суму 18\~850,00 грн. 30.10.2024 здійснено купівлю препарату-вакцини «Превенар 13». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником об`єкту житлової нерухомості квартири за адресою в [ADDRESS] . Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявні судимості» [PERSON] станом на 03.09.2024 є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відомості про наявність незнятої і непогашеної судимості, відомості про розшук відсутні. 03.01.2023 укладено Декларацію №00001-060М-4РА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту [PERSON] , [INFO] , де законним представником указано [PERSON] . Згідно відомостей з форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] за 2016 отримано дохід у сумі 3\~380,00 грн, 2017 8\~321,59 грн, 2018 83166,23 грн, 2019 98483,49 грн, 2020 140\~589,44грн, 2021 243\~759,93 грн, 2022 78600,00 грн, 2023 79\~700,00 грн, 2024 213\~870,61 грн, 2025 70\~700,17 (станом на 22.03.2025). Згідно відомостей трудової книжки серії [NUMBER] , виданої [PERSON] , вона є працевлаштованою, останнє місце роботи з 02.09.2024 КНП «Київська міська клінічна лікарня №9» виконавчого комітету Київської міської ради на посаді лікаря-невропатолога неврологічного відділення. Матеріали провадження також містять психолого-педагогічну характеристику дитину [PERSON] , [INFO] , з ТОВ «Дитячий комплекс «МірОк», характеристику з Бородянського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Казка» від 26.03.2025. Розпорядженням Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області від 26.05.2025 №410 затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матир`ю. Відповідно до частини першої четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного Кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, прийнятої Радою Європи 15.05.2003 та ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини ( У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 звернуто увагу, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.02.2016 у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, пункт 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (також рішення Європейського суду з прав людини від 25.01.2011 у справі «Плаза проти Польщі») Кожна сторона, згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною (зазначене викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц). При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 607/24451/19). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» та від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України») (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №205/1621/18). Аналогічні правові позиції також викладено у постановах Верховного Суду від 16.11.2020 у справі №313/310/18, від 06.02.2019 у справі №127/15879/17-ц, від 14.07.2020 у справі №127/28537/18. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. При цьому варто врахувати, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано статтею 157 СК України, нормами якої передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тому, при встановленні та визначні графіку спілкування з дитиною необхідно враховувати інтереси не тільки того з батьків, хто проживає окремо, а й в першу чергу інтереси дитини, її стан здоров`я, графік навчання, навчальний процес, підготовку до занять, відпочинок, сон, харчування, де та в яких умовах буде знаходитися дитина. Отже, встановлення способів участі батька у вихованні дитини не може ґрунтуватися виключно на потребах та інтересах того з батьків, хто проживає окремо, першочергове значення при цьому мають інтереси дитини. Частиною першою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування визначає суд (частина друга статті 159 СК України). Детальний системний аналіз змісту статті 159 СК України дозволяє зробити висновок, що у першій і другій частинах цієї статті йдеться про два різних способи захисту прав: 1) звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні; 2) звернення до суду з позовом про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини. При цьому, якщо можливість звернення з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні можлива лише у випадку, коли той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, то можливість подання позову про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини не пов`язана з жодною умовою. Із системного аналізу частини першої статті 3 Конвенції про права дитини статей 7, 141 та 159 СК України убачається, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною родичів, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов`язків інших членів сім`ї та родини на спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. У постанові від 11.12.2019 у справі № 753/15487/18 Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері». Відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 Сімейного кодексу України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 та від 09.09.2019 у справі № 344/5315/18. Зі встановлених у судових засіданнях фактах та обставин установлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю, де створено належні та достатні умови для її фізіологічного, психологічного та ментального розвитку, розвитку здібностей та навиків існування у суспільстві. Указане підтверджується як довідками наданими із закладів освіти, які відвідує дитина, так і висновком органу опіки та піклування. При цьому, поведінка відповідача батька дитини створює перешкоди у повноцінному житті дитини та її матері. Вирішуючи спір по суті та визначаючи місце проживання дитини, суд надає першочергове значення саме інтересам дитини. При ухваленні цього рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на сьогодні з матір`ю, висновок органу опіки та піклування, відсутність участі батька у житті дитини, а також те, що на сьогодні в Україні введено воєнний стан, відбувається агресія іншої держави та посягання на територіальну цілісність держави України, позивачка разом з малолітньою дочкою проживають самі, дійсні наміри відповідача щодо виховання та подальшої долі дочки суду не відомі, а тому з метою захисту прав дитини, враховуючи її найкращі інтереси, а також те, що ухвалюючи заочне рішення відповідач у майбутньому має змогу звернутися до суду для перегляду цього рішення, є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини та способів участі батька у спілкуванні з дитиною. Судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про наявність указаного судового провадження, судові засідання неодноразово відкладалися з метою надання йому можливості висловити свою позицію, тривалість судового розгляду тривала 8 вісім місяців. Однак, [PERSON] зацікавленості не проявив, участі у засіданні органу опіки та піклування не брав. При цьому, така поведінка не може порушувати інтереси дитини. З огляду на викладене, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] слід задовольнити. Батько, який проживає на даний час окремо від дитини, беззаперечно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дочки. Втім порядок побачень батька з дитиною має бути установлений, насамперед, з урахуванням інтересів самої дитини і такі інтереси мають пріоритет над інтересами батьків. Суд, проаналізувавши графік спілкування, запропонований позивачкою, врахувавши оголошений на території України воєнний стан, відсутність засторог з боку органу опіки та піклування, відсутність заперечень з боку відповідача, вважає, що такий спосіб не буде травматичним для дитини, є таким, що відповідає її віку та забезпечуватиме найкращі інтереси дитини, розвиватиме та підтримуватиме в ній відчуття захищеності та піклування. Крім того, забезпечить право батька на спілкування з дитиною та налагодження контакту з дочкою. Також суд зауважує, що у разі зміни обставин, батьки дитини управі за домовленістю між собою та з урахуванням динаміки розвитку стосунків з дитиною врегулювати питання щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною іншим способом та не позбавлені права в установленому законом порядку у будь-який час врегулювати спірні питання із встановленням іншого способу участі батька у вихованні дочки. Також суд вважає доведеним факт понесення позивачкою додаткових витрат на дитину, а саме коштів на медичне стоматологічне лікування дочки, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Клопотань щодо розподілу судових витрат заявлено не було. З урахуванням наведеного‚ відповідно до положень Закону України «Про охорону дитинства», на підставі статей 24, 56, 105, 110, 112, 141, 150, 157, 161, 189 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved