Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дебт Коллекшн», у серпні 2025 року звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №3166300813/207952 у розмірі 8727,50 грн. Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] 14.01.2020 в електронній формі уклали договір про надання фінансового кредиту №3166300813/207952, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, строк позики - 21 день, зі сплатою процентів у розмірі 1,85 % в день. На підставі договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021, укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та договору відступлення права вимоги від 03.06.2021 № 1-03/06/2021, позивач набув право вимоги до відповідача за договором позики №3166300813/207952 в сумі заборгованості 8272,50 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 гривень та простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 5272,50 грн. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 03.09.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без участі їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду причини своєї неявки, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як видно із договору про надання фінансового кредиту № 3166300813/207952, що укладений між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] 14.01.2020, позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, строк позики - 21 день, тобто до 03.02.2020, зі сплатою процентів у розмірі 1,85 % в день, всього відсотки у розмірі 1165,50 грн. У п.7 договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено рахунок позичальника [PERSON] : 5168 - 74xx - xxxx - 1801. На договорі наявна відмітка про підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора - електронного підпису R74572, який був направлений відповідачу на номер телефону [NUMBER] 14.01.2020. Згідно із довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 3166300813/207952 від 14.01.2020, ідентифікований ТОВ «ГОУФІНГОУ» , акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua. Одноразовий ідентифікатор R74572 був направлений відповідачу на номер телефону [NUMBER] 14.01.2020. Згідно листа ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 19.08.2025 №2025-ПО/217 14.01.2020 о 12:10:13 було проведено транзакцію на суму 3 000,00 грн, маска картки - [NUMBER] . ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» 31.05.2021 уклали договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу 31.05.2021 позивач набув право вимоги за кредитним договором №3166300813/207952 від 14.01.2020, укладеним з [PERSON] . На підтвердження виконання пункту 7.2 договору, позивачем надано платіжні доручення від 10.06.2021 №37 та від 04.06.2021 №36, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті фінанс Груп» перерахувало ТОВ «Гоуфінгоу» 3306640.45 (2316640,45+990000) грн ціни за придбання права вимоги. ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 відступив право вимоги за кредитним договором №3166300813/207952 від 14.01.2020 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Пунктом 2.1 договору передбачено, що в дату підписання цього договору відступлення Прав Вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий Кредитор таким, що набув права вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за Кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 03.06.2021 позивач набув право вимоги за кредитним договором №3166300813/207952 від 14.01.2020 укладеним з [PERSON] . Також, позивачем надано платіжну інструкцію про перерахування ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» 2321640,45 грн згідно договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3166300813/207952 від 14.01.2020 станом на 26.05.2025 (включно), розмір заборгованості за кредитним договором становить 8272,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5272,50 грн. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 14.01.2020 ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] в електронній формі уклади Договір кредиту № 3166300813/207952, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, строк позики - 21 день зі сплатою процентів у розмірі 1,85 % в день. Відповідач підписав договори за допомогою електронного цифрового ідентифікатора, який був надісланий на його номер телефону. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Довідка про ідентифікацію в електронно-комунікаційній системі містить всі реквізити офіційного документа, підписані посадовою особою товариства - директором, який несе відповідальність за достовірність відомостей, які в ньому зазначені, в тому числі і кримінальну за статтею 358 КК України, є належним, допустимим письмовим доказом у справі. При цьому, як видно із листа ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 19.08.2025 №2025-ПО/217 14.01.2020 о 12:10:13 було проведено транзакцію на суму 3 000,00 грн, маска картки - [NUMBER] . Такий номер карти вказаний і у реквізитах відповідача, які зазначені у кредитному договорі. При цьому суд враховує і принципи змагальності та дизпозитивності у цивільному процесі, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Як встановлено судом, на підставі договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та договору відступлення права вимоги від 03.06.2021 № 1-03/06/2021, позивач набув право вимоги до відповідача за Договором кредиту №3166300813/207952, що підтверджується змістом договорів, реєстрами та платіжними інструкціями, які досліджені судом. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Як видно із кредитного договору, сторони погодили, що відсотки за період кредитування - 21 день, становлять 1165,50 грн. Разом з тим, як видно із розрахунку заборгованості, позикодавцем нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування. Суд не бере до уваги вимоги пункту 2.3. кредитного договору, відповідно до умов якого обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення, оскільки кредитний договір є строковим договором. Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21. Тому, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого договором - 21 день на суму 1165,50 грн. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Оскільки строк кредитування сплинув, відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн та відсотками у розмірі 1165,50 грн, разом - 4165,50 грн, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн - зі сплати судового збору. Також, позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10500 гривень, понесення яких підтверджує актом про отримання правової допомоги від 15.09.2025 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 15.09.2025. Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. При цьому, суд виходить з того, що розглянута судом справа не має значної складності, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, який подав до суду відповідну заяву, сума позову складає 8272,50 грн. Відтак, заявлена до відшкодування сума не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. На підставі наведеного, суд доходить висновку що позивачу слід відшкодувати лише необхідні і розумні витрати на правничу допомогу. Такими у цій справі є витрати у розмірі 2500 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме 4165,50 грн із 8272,50 грн, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1219,76 грн судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: partial