Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько неповнолітніх дівчат в актових записах про народження записаний в порядку ст. 135 СК України. Із січня 2025 року відповідачка ухиляється від виконання материнських обов`язків, а саме зловживає алкогольними напоями, ображає доньок, вчиняє щодо них фізичне та психологічне насильство, такі дії відповідачки ставлять під загрозу життя та здоров`я дітей, 21.02.2025 неповнолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 в м. Києві. У зв`язку із вищевикладеним та враховуючи, що відповідачка [PERSON] не бажає змінювати поведінку по відношенню до своїх дітей, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 08.07.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення до справи висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та залучення третьої особи - Служби у справах дітей Жашківської міської ради. Ухвалою суду від 22.07.2025 до справи залучено третю особу - Сужбу у справах дітей Жашківської міської ради. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області 08.09.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. У судові засіданні позивач - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі представників позивача та просив задовольнити позовні вимогив повному обсязі. Треті особи в судові засіданні не з`явились, від Служби у справах дітей Жашківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представників Служби. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Головатюк В.В. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з огляду на його необгрунтованість, адвокат [PERSON] вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, коли інші заходи впливу виявились безрезультатними, його довірителька офіційно працює, має житло та може піклуватись про власних дітей, не зловживає алкогольними напоями, не судима. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона має двох неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , певний час вона із доньками жили в с. Хижня, однак в селі неможливо знайти роботу, тому змущена їхати із [PERSON] та [PERSON] до м. Києва, де знайшла роботу, а дівчата ходили до школи, в м. Києві родина винаймала житло. Вона офіційно працює, в січні 2025 року їй повідомили, що [PERSON] щось вкрала в магазині, через що виник конфлікт із донькою, дівчат вона одягала, забезпечувала, траплялось кричала на дітей, у цьому щиро розкаюється, просить у доньок вибачення, без своїх дівчат не бачить сенсу життя, народження [PERSON] і [PERSON] було бажаним і усвідомленим, за час перебування доньок у патронатній сім`ї вона до них їздила, постійно із ними спілкується, допомагає, станом на [INFO] дівчата поїхали відпочивати в Карпати, вона орендувала кімнату в гуртожитку в Подільському районі м. Києва щоб жити разом із доньками, просила суд повернути їй доньок. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що до неї у патронатну сім`ю потрапили [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дівчата плакали та розповідали погані речі про маму, мама до дівчат приїжджала кілька раз, після таких зустрічей поведінка дітей змінювалась, вони ставали некерованими. Які на теперішній час стосунки між дівчатами і мамою їй не відомо. Із пояснень неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] вбачається, що із травня 2025 року вони живуть у [PERSON] , яку називають тьотя [PERSON] та яка є їх патронатним вихователем, до того жили із мамою в Києві, ходили до школи, жили в гуртожитку, власної кімнати не мали, в кімнаті прибирали всі разом, їсти варила мама, мама працювала маляром, із мамою спілкуються по телефону, вона до них приїжджала, хотять жити із мамою, мама просила у них пробачення та тепер до них краще ставиться. Суд, враховуючи пояснення відповідачки, її представника, показання свідка, поясненя неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що матір`ю неповнолітінх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] ( а. с. 5,6). Із актів проведення оцінки рівня безпеки дитини щодо [PERSON] та [PERSON] від 01.01.2025 встановлено, що діти не хочуть жити із мамою (а. с.9-17). Відповідно до актів обстеження умов проживання дитини щодо [PERSON] та [PERSON] від 07.01.2025, родина дівчат проживає в гуртожитку в одній кімнаті, сім`я неповна, кімната прибрана, охайна, кожна дитина має окреме спальне місце, наявний одяг по сезону та продукти харчування, умови для проживання та розвитку дітей створені (а.с. 18-19). Із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану вбачається, що батько [PERSON] та [PERSON] записаний в порядку ст. 135 СК України (а.с. 20-21). Із січня 2025 року [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік в Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 22). Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації виявлено факти насиля щодо [PERSON] та [PERSON] з боку матері (а.с. 23-25). Згідно з висновком органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо її доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 72-76). Із характеристики ТОВ «Логістік Холдинг» вбачається, що [PERSON] працює в компанії із 01.05.2025 та за час роботи зарекомендувала себе хорошим працівником, має доброзичливі стосунки в колективі (а.с. 108, 108 зв.). [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась та на обліку в лікаря нарклога не перебуває (а.с. 109, 109 зв.). Із журналу спостереження за дітьми в патронатній сім`ї встановлено, що [PERSON] та [PERSON] потрапили в патронатну сім`ю в пригніченому стані, з часом стан дітей покращився, вона раділи, що потрапили в сім`ю, мама телефонувала дівчатам, після такого спілкування діти нервували (а.с. 142-161). Згідно із ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно доньок є свідомим та злісним нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб тощо. Більш того, не доведено у чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері батьківських прав. Відсутні також докази злісного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини, оскільки із актів обстеження умов проживання дитини щодо [PERSON] та [PERSON] від 07.01.2025 вбачається, що родина дівчат проживає в гуртожитку в одній кімнаті, сім`я неповна, кімната прибрана, охайна, кожна дитина має окреме спальне місце, наявний одяг по сезону та продукти харчування, умови для проживання та розвитку дітей створені. Тобто, відповідачка дбає про матеріальне забезпечення дітей. Також не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам дітей, адже [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що хочуть жити з мамою. Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстави позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки стосовно її доньок в матеріалах справи відсутні. Оцінюючи надані докази, суд встановив, що вони свідчать про те, в січні 2025 року родина відповідачки [PERSON] опинилась в складних життєвих обставинах, що потягло за собою поміщення її доньок [PERSON] та [PERSON] до реабілітаційного центру, а в подальшому в патронатну сім`ю, проте відповідачка продовжила спілкуваня із дітьми, приїжджала до них. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що найбільше хоче повернути дітей, просила у доньок вибачення, вони сенс її життя. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як зазначено в ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. В той же час, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] носить рекомендаційний характер, не містить беззаперечних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Так, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо неї чи вчиняла інші подібні дії. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22 зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її злісне ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позивачем не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вона притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. Врахувавши конкретні обставини справи, інтереси дітей, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя неповнолітніх доньок. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки батьківських прав. З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин, не вбачає необхідності в позбавленні відповідачки батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено. Із врахуванням вищевказаних положень та обставин, що відповідачка не бере достатньої участі у вихованні дітей, суд вважає за необхідне попередити відповідаку про необхідність змінити ставлення до виховання доньок та покласти на орган опіки та піклування за місцем фактичного проживання відповідачки контроль за виконанням нею своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed