Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. звернулася до суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, відповідно до якого просить: стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь [PERSON] грошові кошти, набуті нею у порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у розмірі 116 977,44 грн.; стягнути у повному обсязі на користь [PERSON] судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ. В обґрунтування позову вказує наступне. 08.04.2024 р. позивач звернулась до Управління ПФУ в Дніпровському районі м.Запоріжжя з заявою про виплату їй недоотриманої пенсії її померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2024 р. виданий Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте станом на початок червня жодної виплати недоотриманої пенсії померлого чоловіка [PERSON] позивач не отримала. Відповідно до листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 13.06.2025 р. на адвокатський запит від 12.06.2025 р. повідомляє наступне. Згідно ст.52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон 1058) сума, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч.2 ст.36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними виплатою вказаної сими в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з смертю, входить до складу спадщини. Додатково повідомлено, що розмір пенсії визначається за період, початок якого рахується від дня звернення за недоотриманою пенсією з урахуванням норм статті 46 Закону 1058, тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більш, ніж по місяць смерті пенсіонера включно. 08.04.2024 р. [PERSON] звернулась з пакетом документів для виплати недоотриманої пенсії [PERSON] .. Звернення [PERSON] опрацьовано, розмір недоотриманої пенсії [PERSON] розраховано з урахуванням норм ст.46 Закону 1058 за період з 07.04.2021 р. по 31.08.2021 р. у розмірі 18 745,34 грн. Позивач не погоджується з доводами відповідача щодо розміру недоотриманої пенсії [PERSON] , розраховано з урахуванням норм статті 46 Закону 1058 за період з 07.04.2021 р. по 31.08.2021 р. та складає 18 745,34 грн. та з тим, що виплата суми недоотриманої пенсії буде проведена в межах відповідного фінансового ресурсу в порядку, визначеному Постановою 1165, після виділення коштів на відповідну мету, за рахунок Державного бюджету України на відповідний рік. 05.03.2024 р. приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В., видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, приватний нотаріус посвідчила, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеним у цьому свідоцтві майно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії в розмірі 116 977,44 грн. Таким чином, відмова відповідача щодо недоплати позивачу недоотриманої пенсії її чоловіка [PERSON] у розмірі 116 977,44 грн. є необґрунтованою. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 24.06.2025 відкрито провадження по вказаній справі, у порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву. 07.07.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, зазначивши наступне. [PERSON] [INFO] , перебував на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за віком. Виплату пенсії [PERSON] з 07.04.2021 р. було з 01.01.2018 було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] помер [INFO] . Пенсіонеру [PERSON] у період з 07.04.2021 по 27.08.2021 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. На запит приватного нотаріуса, щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , [INFO] відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 116977,44 грн., в якому зазначено, що відповідно до ст.52 п.3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на виплату недоотриманої пенсії та надасть усі передбачені законодавством України документи. Ст.49 ч.2 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону. Згідно з базою даних ПФУ 08.04.2024 р. позивачем була подана заява про виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] . Заявнику роз`яснено, що відповідно до п.1 ст.46 Закону нарахування суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії. Так як позивач, який є спадкоємцем недоотриманої пенсії, 08.04.2024 р. звернулась до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідними документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону №1058 за період з 07.04.2021 р. по 31.08.2021 р. склала 18 745, 34 грн. (розмір суми визначено за 3 роки з дня звернення спадкоємця із заявою). 11.07.2025 р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої просив відмовити у відзиву на позовну заяву з підстав його необґрунтованості, врахувати цю відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 25.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. В судому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутність. Проти задоволення позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] [INFO] , перебував на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за віком. Виплату пенсії [PERSON] з 07.04.2021 р. було з 01.01.2018 було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] помер [INFO] . Пенсіонеру [PERSON] у період з 07.04.2021 по 27.08.2021 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. На запит приватного нотаріуса, щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , [INFO] відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 116977,44 грн., в якому зазначено, що відповідно до ст.52 п.3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на виплату недоотриманої пенсії та надасть усі передбачені законодавством України документи. Ст.49 ч.2 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону. Згідно з базою даних ПФУ 08.04.2024 р. позивачем була подана заява про виплату недоотриманої пенсії померлого [PERSON] . Заявнику роз`яснено, що відповідно до п.1 ст.46 Закону нарахування суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії. Так як позивач, який є спадкоємцем недоотриманої пенсії, 08.04.2024 р. звернулась до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідними документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону №1058 за період з 07.04.2021 р. по 31.08.2021 р. склала 18 745, 34 грн. (розмір суми визначено за 3 роки з дня звернення спадкоємця із заявою). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у віці 66 років, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.03.2024 р. Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2024 р., яке було видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. спадкоємцем майна [PERSON] який помер [INFO] є його дружина [PERSON] [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії в розмірі 116977 грн. 44 коп. На момент видачі Свідоцтва про право на спадщину, нотаріус визначаючи склад спадщини виходив із відомостей, які йому надав ГУ ПФУ в Запорізькій області на запит на приватного нотаріуса за №1876/02-/102/2021 від 07.10.2021 р. отриманий нотаріусом 05.03.2024 р. та зареєстрований за №36 у спадковій справі №102/2021. Відповідно до доводів представника відповідача, так як позивач, який є спадкоємцем недоотриманої пенсії, 08.04.2024 р. звернулась до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідними документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону №1058 за період з 07.04.2021 р. по 31.08.2021 р. склала 18 745, 34 грн. (розмір суми визначено за 3 роки з дня звернення спадкоємця із заявою). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Згідно статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Оскільки, за життя чоловіка позивача, який помер [INFO] , недоотримала пенсію у розмірі 116 977 грн. 44 коп., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, тому суд доходить висновку, що позивач як спадкоємець набув право на отримання не недоотриманої пенсії. Як встановлено матеріалами справи, залишок недоотриманих пенсійних виплат складає 116 977 грн. 44 коп. Твердження відповідача про те, що пенсіонере у період з 07.04.2021 р. по 27.08.2021 р. пенсія не нараховувалася та не виплачувалась, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до матеріалів справи, а саме у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 05.03.2024 р. приватним нотаріусом, у якому зазначено, що [PERSON] успадкувала право на недоотриману пенсію у сумі 116 977 грн. 44 коп., належних спадкодавцеві, що підтверджується із відомостей, які йому надав ГУ ПФУ в Запорізькій області на запит на приватного нотаріуса за №1876/02-/102/2021 від 07.10.2021 р. отриманий нотаріусом 05.03.2024 р. та зареєстрований за №36 у спадковій справі №102/2021. Суд зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Тому сума пенсії, що належала спадкодавцю і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми в повному обсязі. Положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до спадщини. Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Верховний Суд у постанові від 06.07.2020 у справі № 750/8819/19, зауважив, що дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. При цьому суд зауважує, що право обирати спосіб отримання коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину належить позивачу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 377/612/17 від 06.02.2019. Враховуючи, що позивач має право як спадкоємець на отримання нарахованих, але не виплачених сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя, проаналізувавши у сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Запорізькій області на користь [PERSON] , судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 968 грн. 96 коп.. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді адвокатом Тивоненком Д.Р. надано Договір №11/06 від 11.06.2025 р. про надання професійної правничої допомоги, ордер від 14.06.2025 р. про надання професійної правничої допомоги, додаток №1 від 12.06.2025 р. до Договору, Акт №1 від 13.96.2025 р про надані послуги до Договору. На виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України адвокат та позивач домовились, що порядок сплати гонорару адвоката відбуваються у такому порядку і строки безготівковий переказ або готівкою, протягом 30 робочих днів з моменту набрання законної сили рішення по справі. Від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, у якому зазначає, що враховуючи предмет спору, а також те, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує від адвоката значного об`єму наданих послуг, не надсилання доказів понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, такою, що відповідач вважає вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу такою, що є неспівмірною за складністю даної справи, отже такі витрати не підлягають задоволенню. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. З урахуванням усіх наведених обставин, що мають значення для вирішення цього правового питання, суд приходить до висновку, що такий розмір буде об`єктивним та справедливим.

Outcome: approved