Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1380. Обґрунтовує позов тим, що сторони в шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу стосунки між ними погіршились, у них немає порозуміння, виникають конфлікти, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні відносини. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Ухвалою від 03.11.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) та призначено судове засідання. Представник позивача подав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. 24.11.2025 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 06 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1380. В шлюбі мають сина: [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільного господарства вони не ведуть та не підтримують шлюбних відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав та подав заяву про розгляд справи у його відсутності, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 969, 00 грн. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 484, 50 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 484, 50 судового збору.

Outcome: approved