Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

ТОВ «ФК «Кеш ТУ ГОУ» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20880 гривень за фінансовим кредитом № 164175 від 28.11.2020р. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за фінансовим кредитом. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за фінансовим кредитом. Позиції учасників справи. Позиція позивача. Між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового кредиту, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, не виконав. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів. Позиція відповідача. Згідно з умовами кредитного договору № 164175 від 28.11.2020 року, а саме п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує 730% річних від суми кредиту в розрахунку процентна ставка становить 2% (фіксована) за одну добу користування кредитними коштами (4000 гривень тіло кредиту): 100%*на 2% = 80 гривень), а тому сума процентів за користування кредитними коштами за 1 добу становить 80 гривень. Тобто, за 30 діб (термін строку дії договору) проценти мали б скласти 2400 гривень. Порядок продовження строку користування кредитом передбачений п.3.3.3 договору, за яким позичальниця не пізніше останнього дня повернення кредиту зобов`язана в повному обсязі сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Але доказів пролонгації кредитного договору № 164175 від 28.11.2020 року (укладення відповідних додаткових угод між сторонами) позивачем до суду не надано. Отже, у задоволенні вимог позивача, в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 28.12.2020 року слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки позивач не обґрунтував у позовній заяві підстав нарахування боргу за процентами в сумі 16880 грн. не долучив розрахунку боргу первісного кредитора про нарахування процентів у такому розмірі. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 28 листопада 2020 року уклав з ТОВ «Займер» договір № 164175 за яким ТОВ «Займер» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 4000 грн., а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 30 днів (до 27.12.2020) з дня його надання та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2% за один день користування кредитом. Також відповідно до пункту 2.1. вказаного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Крім цього пунктом 2.3. встановлено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (а.с.19-21). Разом з цим, у вказаному договору був зазначений графік розрахунків та орієнтовану сукупну вартість кредиту в якій зазначено строк на який надано кредит, а саме 30 днів, сума кредиту в розмірі 4000 гривень та фіксовану проценту ставку за день користування кредитом у розмірі 2%, яка становить 2400 гривень нарахованих процентів за користування кредитом та сплачувати 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення (а.с. 21) ТОВ «Займер» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 грн. на його поточний рахунок (а.с.26), але у повному обсязі та у строки, передбачені графіком, він не повернув отриманий кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. 28.10.2021 року між ТОВ "Займер" та ТОВ « ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 164175 від 28 листопада 2020 року, що укладений між ТОВ " Займер " та [PERSON] (а.с.15-18). Що підтверджується витягом з реєстру боржників №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року (а.с.10). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжив не виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором №164175, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 4000 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 2400 гривень. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ "Займер" уклали між собою договір № 164175 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 4000 гривень. І взяті на себе зобов`язання, ТОВ виконала повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 30 днів з дня його надання (до 27.12.2020) та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2% за один день користування кредитом, та сплачувати 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. (а.с.19-21). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинним кредитором, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором № 164175 у розмірі 6400 гривень, з яких: 4000 гривень - це основна сума боргу та 2400 гривень - сума боргу по відсотках. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак частково. Оскільки позивачем дійсно не доведено обґрунтованість стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у більшому розмірі ніж 2400 гривень. Тобто, у задоволенні позову про стягнення процентів у більшому розмірі слід відмовити. Відповідачем правильно зазначено, що припис абзацу другої частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже проценти, які нараховані позивачем за користування кредитом за межами строку кредитування не підлягають стягненню з відповідача. Оцінка суду щодо судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож оскільки суд задовольнив позовні вимоги тільки частково, а судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.1), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача тільки частково, зокрема у розмірі 742 грн.50 коп. У стягненні судового збору у більшому розмірі слід відмовити. Разом з цим з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, але оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача частково, а відповідач заперечував їх розмір (10500 гривень) неспівмірністю із складністю справи, з чим суд погоджується, на підставі статті 137 та 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі тільки 2000 (дві тисячі) гривень. У стягненні витрат на у більшому розмірі слід відмовити. Отже,

Outcome: partial