Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Ольгінської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності у якому просила суд визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,00 кв.м. та житловою площею 41,80 кв.м. Позов мотивовано тим, що [PERSON] через початок бойових дій та тимчасову окупацію вимушено перемістилися із смт. Володимирівка Волноваського р-ну Донецької області. У ході воєнної агресії російської федерації, смт. Володимирівка Волноваського р-ну Донецької області було окуповано з 10.03.2022 року. Позивач є власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,00 кв.м. та житловою площею 41,80 кв.м., тобто в населеному пункті, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач набула право власності на квартиру на підставі: 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори 22.01.2003 р., номер спадкової справи 35, зареєстровано в реєстрі за № 107; зареєстроване Волноваським БТІ 22.01.2003, зареєстровано в реєстрову книгу під № 1259, про що свідчить запис БТІ на свідоцтві; 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (додаткове), видане державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори 22.01.2003 р., номер спадкової справи 142/2002, зареєстровано в реєстрі за № 108; зареєстроване Волноваським БТІ 22.01.2003, зареєстровано в реєстрову книгу під № 1259, про що свідчить запис БТІ на свідоцтві; 1/3 частини квартири на підставі частини Договору дарування частини квартири, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори 22.01.2003 р., зареєстровано в реєстрі за № 106; зареєстроване Волноваським БТІ 22.01.2003, зареєстровано в реєстрову книгу під № 1259, про що свідчить запис БТІ на договорі. Позивач постійно мешкала і була зареєстрована в квартирі до моменту переміщення. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. 29.07.2025 року позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Старосинявської селищної ради із заявою № 68148769 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідь позивач отримала Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 31.07.2025 року за № 80157202. В обґрунтування прийнятого рішення державний реєстратор зазначив, оскільки, до 01.01.2013 р. реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася компетентними органами БТІ, розпорядником інформації стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно Ольгінської СТГ (куди входить селище Володимирівка) є ТОВ «Волноваське БТІ», яке розташоване в м. Волноваха Донецької області, яка відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 10.03.2022 р. та відомості про евакуацію архіву БТІ відсутні, що встановлено з листа відповіді Ольгінської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, тому отримати підтверджуючі дані щодо власника майна, адреси місцезнаходження майна, розміру частки у праві власності неможливо. Зазначені обставини не дають змоги встановити набуття права власності позивачем на квартиру і як наслідок в проведені реєстраційних дій за заявою позивача відмовлено. Наразі провести реєстрацію права власності на квартиру не вбачається за можливе, так як робота ТОВ «Волноваське БТІ», яке здійснювало реєстрацію прав, на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією). Це в свою чергу обмежує право позивача, в тому числі, при необхідності отримання від держави компенсації за пошкоджене житло на тимчасово окупованій території. Тому, позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 21 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Єфіменко А.С. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якому представник визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу за відсутності представника Ольгинської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч.3\~ст.3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Згідно зі\~ст.5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.03.1994 року Володимирівським органом приватизації при АО «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», зареєстроване в Волноваському БТІ 30.03.1994 за №1259 право власності на квартиру [ADDRESS] мали: [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина та [PERSON] 1/3 частина. У матеріалах справи також наявний технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] (а.с.11-12) та відповіддю №1846320 від 02.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.19). Як зазначає позивач, остання постійно мешкала і була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , до моменту переміщення. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, у зв`язку з чим Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. У зв`язку з бойовими діями, які розпочалися в Донецькій області, смт.Володимирівка Волноваського р-ну окуповане з 10.03.2022 року. Позивач є внутрішньо-переміщеною особою та перемістилась в с-ще Стара Синява Хмельницького р-ну (а.с.14). Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач не зареєструвала в цих реєстрах своє право власності на спірну квартиру. 29.07.2025 року позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Старосинявської селищної ради із заявою № 68148769 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідь позивач отримала Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Ситніцької Т.О. за № 80157202 від 31.07.2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій (а.с.6). В обґрунтуванні прийнятого рішення державний реєстратор керувалась тим, що оскільки, до 01.01.2013 року реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася компетентними органами БТІ, розпорядником інформації стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно Ольгінської СТГ (куди входить селище Володимирівка) є ТОВ «Волноваське БТІ», яке розташоване в м. Волноваха Донецької області, яка відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 10.03.2022 р. та відомості про евакуацію архіву БТІ відсутні, що встановлено з листа відповіді Ольгінської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, тому отримати підтверджуючі дані щодо власника майна, адреси місцезнаходження майна, розміру частки у праві власності неможливо, а також встановлено, що необхідна інформація щодо квартири за адресою [ADDRESS] в ДРРП відсутня, що підтверджується Інформацією з ДРРП від 31.07.2025 року №437592406. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 жовтня 2025 року записи у реєстрах щодо об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с.20). Як вбачається з тексту позовної заяви, звертаючись з позовом про визнання права власності позивач посилається на норми ст.ст.316, 328, 392 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» та не можливість інакше, ніж в судовому порядку, підтвердити своє право власності на будинок. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати, придбати у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Розглядаючи обставини цієї справи в контексті зазначеної норми права, за загальним правилом, судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб,\~є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі №914/1521/17. Згідно із ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження свого права власності на квартиру [ADDRESS] , позивач посилається на наступні докази. Відповідно до договору дарування частини квартири посвідченого 22.01.2003 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області Степанищенко Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №106, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.8). Згідно свідоцтва на спадщину за заповітом посвідченого 22 січня 20003 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №108, на підставі заповіту, посвідченого 13.12.2000 року виконкомом Миколаївської сільської ради Волноваського району за реєстром №-277, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлого [INFO] є донька [PERSON] . Спадкове майно складається, зокрема, із 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.9). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 22 січня 2003 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №107 вбачається, що на підставі ст.530 ЦК України, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] __ року є сестра [PERSON] . Спадкове майно складається, зокрема, із 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.10). В даний період часу діяли Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995, які втратили чинність 06.08.2012 р. Згідно зазначених Правил, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком наведеним в додатку №12: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на підставі документів, встановлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об`єкти нерухомого майна (пункт 4.1.). Таким чином, на підтвердження виникнення права власності було передбачено певний порядок державної реєстрації з видачею документу - свідоцтва про право власності, який мав певну затверджену форму і містив відповідні графи для заповнення. Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо видачі в подальшому (чи втрати) свідоцтва про право власності, як це було передбачено Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Зареєстроване за позивачем право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі технічного паспорта не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Надані позивачем копія паспорта із зазначенням реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не є належним та допустимим доказом на підтвердження права власності позивача на вказану квартиру. Так само як і факт реєстрації місця проживання позивача у квартирі [ADDRESS] також не свідчить про наявність у позивача права власності на вказану квартиру. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Таким чином, звертаючись з даним позовом на підставі ст.392 ЦК України, позивач не довела беззаперечними доказами наявність у неї права власності щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою. Тому у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed