Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства. Позовна заява підписана та подана до суду представником позивача адвокатом Рябчун О. Д. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] з 2021 року проживали спільно як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. В 2022 році відповідач була вагітною та сторони мали намір зареєструвати шлюб. Однак, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну відповідач на початку березня 2022 року вимушено виїхала до Республіки Польща. [INFO] в сторін народилась дочка [PERSON] , про що 31 березня 2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Тихи Сілезького воєводства Республіки Польща складено актовий запис про народження № 2477011/00/АU/2022/810331. Відповідно до повного витягу з актового запису про народження дитини в розділі «Дані батьків» батьком зазначено [PERSON] . В розділі 8 актового запису про народження дитини «Примітки» зазначено, що відомості про батька дитини зазначені на підставі ч. 2 ст. 61 Закону «Про акти цивільного стану», тобто за заявою особи, яка повідомила про народження. У зв`язку з тим, що позивач на час народження дитини перебував в Україні та не міг приїхати в Польщу, то він не мав можливості підтвердити своє батьківство під час реєстрації народження дочки. Після повернення відповідача з дитиною в Україну сторони 07 липня 2023 року одружились, шлюб між ними зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Наразі сторони продовжують проживати спільно як сім`я та спільно виховують свою дочку [PERSON] та дітей відповідачки від попереднього шлюбу. Оскільки [PERSON] народилась у Республіці Польща, то органи РАЦСУ в Україні не можуть внести зміни до актового запису про народження дитини, а тому позивач в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо визнання свого батьківства відносно дочки. На підставі наведеного позивач просить визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] в місті Тихи Республіки Польща, актовий запис про народження № 2477011/00/АU/2022/810331. Ухвалою судді від 21 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав, суду пояснив, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] , а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Рябчун О. Д. у судовому засіданні пояснила, що позивач в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо визнання його батьком [PERSON] , оскільки дитина народилась в Республіці Польща, а тому позивач, будучи військовозобов`язаним, не може виїхати до Польщі з метою визнання свого батьківства відносно дитини. Наразі позивач працює на заводі та має відстрочку від мобілізації, тип відстрочки бронювання. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову визнала, суду пояснила, що вона на початку повномасштабного вторгнення росії в Україну була вимушена виїхати до Польщі, де невдовзі народила дочку [PERSON] . Відповідач не міг поїхати з разом нею, оскільки є чоловіком призовного віку. Після повернення в Україну вони з позивачем зареєстрували шлюб та продовжують проживати разом як сім`я, виховують дітей. Відповідач просила позов задовольнити та визнати відповідача батьком їхньої дочки [PERSON] . Представник третьої особи виконавчого комітету Житомирської міської ради Кур`ята\~В. Ц. у судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки таке рішення відповідатиме інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що дитина [PERSON] народилась [INFO] в місті Тихи, Республіка Польща. Актовий запис про народження дитини здійснений відділом реєстрації актів цивільного стану м. Тихи Сілезького воєводства в Республіці Польща. З повного витягу з актового запису про народження (свідоцтва про народження) № 2477011/00/АU/2022/810331 від 31 березня 2022 року встановлено, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . У розділі 2 вказаного витягу зазначені відомості про батька, а саме: батько [PERSON] , а у розділі 8 «Примітки» зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону від 28 листопада 2014 року «Про акти цивільного стану» відомості про батька дитини записані за заявою особи, яка повідомила про народження (а. с. 11-12). Частиною 8 ст. 95 ЦПК України встановлено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Україна та Республіка Польща є учасниками Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Стаття 3 Гаазької Конвенції передбачає, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 2007 року Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Житомир (а. с. 4-5). Копією паспорта громадянки України серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2009 року народження Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області, підтверджено, що [PERSON] народилась [INFO] в місті Житомир. Суд установив, що сторони є подружжям, шлюб між ними зареєстрований 07 липня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про шлюбу - № 1288. Наведене підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 липня 2023 року (а. с. 9). Копіями витягів з реєстру Житомирської територіальної громади підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 13). Відомостями з військо-облікового документа, сформованого 15 листопада 2025 року в системі «Резерв+» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , є військовозобов`язаним, має відстрочку від мобілізації до 21 січня 2026 року, тип відстрочки бронювання. На підтвердження свого біологічного батьківства відносно дитини [PERSON] позивач надав висновок про біологічне батьківство № MGU1004 від 05 вересня 2024 року, який виконаний ТОВ «Генкод Діагностик», код ЄДРПОУ 44919737, наказ МОЗ України «Про ліцензування медичної практики» від 31 жовтня 2023 року № 1887 (а. с. 15). Відповідно до змісту вищевказаного висновку лабораторного дослідження ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , становить 99,9999998758 %. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща було укладено Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 3941-XII 04 лютого 1994 року. Дата набуття чинності - 04 серпня 1994 року. Частинами 1, 2 ст. 1 Розділу I вищевказаного Договору визначено, що громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, які і громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до органів іншої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови, а також здійснювати інші процесуальні дії за тих же умов, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Розділ II Договору регулює питання щодо справ у галузі сімейного права. Відповідно до ст. 15 цього Договору, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Таким чином, суд вважає повний витяг з актового запису про народження дитини [PERSON] , який складений компетентним органом Республіки Польща, є дійсним в Україні без додаткового засвідчення. Крім того, такий витяг з актового запису про народження є належним та достовірним доказом у справі. Згідно з ч. 2 ст. 28 Договору встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене. Як уже встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство України. Питання визначення походження дитини унормовані главою 12 Сімейного кодексу України. Положеннями ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України). При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (аб.1 ч.1ст.135 СК України) Таке ж правило передбачено і в законодавстві Республіки Польщі - ст. 61 п.2 Права про акти цивільного стану. Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Суд ураховує, що реєстрація народження дитини [PERSON] здійснена в Республіці Польща, внаслідок чого сторони не можуть в Україні внести зміни до актового запису про народження дитини. Також суд ураховує, що кровне споріднення [PERSON] та дитини [PERSON] підтверджено висновком відповідного біологічно-молекулярного дослідження. Крім того, батьківство позивача відносно дитини [PERSON] підтверджує й матір дитини [PERSON] . Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved