Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

31 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2004 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, шлюбні відносини сторони не підтримують, тому позивачка просить не надавати строк на примирення. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд шлюб розірвати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2025 року, справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Відповідно до ухвали судді від 13 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності до\~ст. 178 ЦПК України\~відповідачу визначений строк на подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов у відповідності до\~ст. 178 п.8 ЦПК України\~не надано. Сторони до суду не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на розірванні шлюбу, щодо надання строку на примирення заперечувала, просила після прозірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (вх. № 6166/25-Вх 17.11.2025). Відповідач також у своїй заяві від 18 листопада 2025 року просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнав, на розірванні шлюбу наполягав, щодо надання строку на примирення заперечував (вх. № 6307/25-Вх 24.11.2025). Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 24 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №16); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 12). Від даного шлюбу подружжя мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей: серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 27 січня 2005 року, на підставі актового запису № 14, та серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 29 травня 2005 року, на підставі актового запису № 177 (а.с.13-14). Сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, відповідач позовні вимоги визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, та порушуватиме інтереси сторін, суд доходить висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved