Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] майнової шкоди у розмірі 61065,71 гривень та моральної шкоди у розмірі 100000,0 гривень, а також стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 3681,39 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.03.2025 року по вул.Богданівській,44 у м.Львові відбулась ДТП, а саме: автомобіль марки «DACIA LOGAN» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого останній отримав інерційних рух та здійснив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO LANOS» р.н. [NUMBER] . Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УСГ». Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту становить 151747,30 гривень, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 99309,29 гривень. Проте, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» лише частково відшкодував завдані збитки у розмірі 95627,90 гривень. Недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 3681,39 гривень просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УСГ». В свою чергу, різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу страховим відшкодуванням становить 61065,71 гривень і її просить стягнути в солідарному порядку з винуватця ДТП [PERSON] та власника автомобіля - відповідача [PERSON] . Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач зазнав душевних страждань, був обмежений тривалий час у можливості використовувати автомобіль для власних потреб, вільно і незалежно пересуватись без додаткових витрат часу та коштів, зазнав змін його звичний ритм життя, отримав негативні емоції. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 100000,0 гривень, яку також просить стягнути солідарно з винуватця ДТП [PERSON] та власника автомобіля - відповідача [PERSON] . Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що за виключенням франшизи, страхова компанія відшкодувала завдані збитки у розмірі, який визначено у відповідному звіті, який складено на замовлення відповідача, а наданий позивачем висновок експерта не має переваги над таким звітом. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в особі повноважного представника також подала до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що ліміт відповідальності страховика згідно страхового полісу становить 160000,0 гривень і розмір заподіяних збитків не перевищує цього ліміту, внаслідок чого саме страхова компанія має відшкодувати завдані збитки. В свою чергу, франшизу у розмірі 3200,0 гривень відповідач [PERSON] відшкодував добровільно. Вимогу про стягнення моральної шкоди вважає недоведеною. Просить у задоволенні позову відмовити. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не було подано. Позовна заява поступила до суду 24.09.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.09.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача - адвокат Гомзяк І.А. в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Прокоп Ю.Р. в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що позивач мав звертатися з позовом до страхової компанії, оскільки ліміт відповідальності страховика згідно страхового полісу становить 160000,0 гривень і розмір заподіяних збитків не перевищує цього ліміту. Разом з тим, вимогу про відшкодування моральної шкоди також вважає необгрунтованою та не підтвердженою жодними належними доказами. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПрАТ «СК «УСГ» в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, у своєму відзиві на позовну заяву просив розглядати справу у його відсутності. Оскільки суд забезпечив можливість учасникам справи представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд відповідно до ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явилися, на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.03.2025 року по вул.Богданівській,44 у м.Львові відбулась ДТП, а саме: автомобіль марки «DACIA LOGAN» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET LACETTI» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого останній отримав інерційних рух та здійснив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO LANOS» р.н. [NUMBER] . Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 04.04.2025 року, яка не оскаржувалась і набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП (а.с.22). Власником автомобіля марки «DACIA LOGAN» р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16зв.). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DACIA\~LOGAN»\~р.н.\~ [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК\~«УСГ» згідно полісу № ЕР-224074793, чого сторони не оспорюють. Франшиза за цим полісом становить 3200,0 гривень. Згідно з висновком експерта № 75 від 03.08.2025 року, який складено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI» р.н. [NUMBER] , становить 151747,49 гривень, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без ПДВ - 99309,29 гривень (а.с.23-31). Водночас, згідно звіту про оцінку автомобіля № 187569 від 25.03.2025 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без ПДВ на запасні частини становить 98827,90 гривень (а.с.76-77). Сторонами у справі не оспорюється, що за виключенням франшизи страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 95627,90 гривень. Крім того, згідно платіжної інструкції від 16.10.2025 року, позивачу відшкодовано франшизу у розмірі 3200,0 гривень. Вважаючи таку виплату недостатньою та з метою стягнення різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, а також моральної шкоди, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021 року) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 04.04.2025 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП, суд в межах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. В такому випадку доказів про наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП не вимагається. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положенням частини першої статті 979 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України № 3720-IX від 21.05.2024 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 3720-IX). До цього часу чинним був Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1961-IV). Згідно з пунктом 6 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь які зобов`язання за будь якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). У справі яка розглядається договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено відповідачем [PERSON] в період чинності Закону № 1961-IV і на момент вчинення ДТП саме цей договір був чинним. Відтак, спірні правовідносини регулюються Законом № 1961-IV і на них не поширюються положення Закону № 3720-IX. Відповідно до статті 6 Закону 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону 1961-IV). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статей 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У справі яка розглядається позивачем надано висновок експерта, а відповідач провів виплату страхового відшкодування на підставі звіту оцінювача, які містять відмінні дані про розмір заподіяної шкоди. Відтак, суд повинен перевірити та надати перевагу тому з доказів, який найбільш точно відповідає обставинам справи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: partial