Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 25.10.2024-100002595 від 25.10.2024 (далі Договір). В обґрунтування вимог вказано, що 25.10.2024 Товариство та відповідач уклали Договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 4500,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням та обслуговуванням кредиту, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у сумі 11115,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту - 4500,00 грн, по відсотках - 3465,00 грн, комісії за надання та обслуговування кредиту в розмірі 900,00 грн, неустойки в розмірі 2250,00 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та отриманим під час ідентифікації. Указані вище документи отримані відповідачем 17.09.2025 (а.с. 43). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 04.09.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 09.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 09.09.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів щодо руху коштів по рахунку відповідача (а.с. 39) Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено 01.09.2025 позивачем цінним листом, що підтверджується описом вкладення (а.с.15). Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 25.10.2024 позивач та відповідач уклали Договір № 25.10.2024-100002595 (а.с. 25-31). При укладенні Договору відповідачем пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи (а.с.12). Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором Е912 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 25-28), надання Товариством заявки (а.с. 28-29), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 25.10.2024, а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (а.с. 29-31), підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону [NUMBER] , зазначений відповідачем при його ідентифікації . Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 4500,00 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 4441-11ХХ-ХХХХ-0744 на строк 98 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 30.01.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом наступних чергових періодів. Також договором передбачена комісія за надання кредиту (5% від суми, 225 грн) та комісія за обслуговування кредитної заборгованості (225 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим). Неустойка становить 56,25 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Видача кредитних коштів за Договором у сумі 4500,00 грн підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 26.08.2025 №48-2608, згідно з яким кошти були успішно перераховані 25.10.2024 о 19:44:19 на картку № [NUMBER] , номер транзакції 548314388 (а.с. 13). Факт перерахування 25.10.2024 позивачем коштів в сумі 4500,00 грн на картку № [NUMBER] підтверджено інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 12.09.2025 № БТ/Е-13110 від 11.09.2025 (а.с. 44-46). Відповідно до довідки-розрахунку за Договором загальний розмір заборгованості відповідача становить 11115,00 грн та складається з 4500,00 грн основного боргу, 3465,00 грн відсотків, 225,00 грн комісії за надання, 675,00 грн комісії за обслуговування та 2250,00 грн неустойки (а.с. 14). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Своєю чергою, він свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами та комісію не сплатив. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 4500,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про успішний переказ коштів на картку відповідача № [NUMBER] та довідкою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Оскільки відповідач не надав суду доказів повернення зазначених коштів, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4500,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Перевіряючи правильність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, суд виходить з умов Договору, погоджених сторонами. Строк кредитування становить 98 днів. Графік платежів розбитий на 7 періодів по 14 днів кожен. Протягом перших 4 чергових періодів (56 днів) діє процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1% за кожен день користування. Протягом наступних чергових періодів (періоди 5, 6, 7, тобто 42 дні) діє процентна ставка «Економ» у розмірі 0,5% за кожен день користування. Здійснивши власний арифметичний розрахунок заборгованості за відсотками, суд встановив наступне. Нарахування за ставкою «Стандарт» (1%): за перші 4 періоди, що становить 56 днів (4 періоди по 14 днів), відсотки нараховуються на суму тіла кредиту 4500 грн (розрахунок: 4500 грн х 1% та х 56 днів = 2520,00 грн). Нарахування за ставкою «Економ» (0,5%): за наступні 3 періоди, що становить 42 дні (3 періоди по 14 днів), відсотки нараховуються на суму тіла кредиту 4500 грн (розрахунок: 4500 грн х на 0,5% х 42 дні = 945,00 грн). Загальна сума відсотків складає 3465,00 грн (розрахунок: 2520,00 грн + 945,00 грн). Розрахована судом сума відсотків повністю співпадає із сумою, заявленою позивачем у позовній заяві (3465,00 грн). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості за відсотками є арифметично вірним, відповідає умовам укладеного Договору та фактичному строку користування коштами, а тому вимога про стягнення відсотків у розмірі 3465,00 грн підлягає задоволенню. Позивач просить стягнути заборгованість за комісією (225 грн за надання + 675 грн за обслуговування), посилаючись на пункти 8 та 9 Заявки до Договору. Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. Закон України «Про споживче кредитування» дійсно передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, проте така комісія має стягуватися за конкретні додаткові та супутні послуги, що надаються споживачу, а не за стандартні дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, якщо в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позивачу, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування (управління) кредиту є нікчемними відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначив, що кредитодавець не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, облік заборгованості тощо), чи за дії, що їх вчиняє банк з метою встановлення або зміни правовідносин (наприклад, видача кредиту). Такі дії не становлять послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків кредитодавця. Суд, дослідивши умови Договору (пункти 8, 9 Заявки), встановив, що комісія за надання кредиту (225 грн) встановлена фактично за сам факт перерахування коштів (виконання обов`язку кредитодавця), а комісія за обслуговування (675 грн) за організацію інформаційної підтримки, можливість робити платежі та відновлення паролів. Суд вважає, що дії, перелічені в п. 9 Заявки, а також дії з видачі кредиту (п. 8 Заявки), по суті є діями, які кредитодавець вчиняє на власну користь для управління кредитним портфелем, або обов`язкамикредитодавця згідно із законом (зокрема, інформування споживача), а не окремою послугою, наданою споживачеві на його замовлення. За таких обставин, положення Договору в частині обов`язку відповідача сплачувати комісію за надання та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим, підстав стягувати нараховану позивачем заборгованість по комісії на суму 900,00 грн немає, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 2250,00 грн, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що відповідно до умов договору у випадку невиконання зобов`язань нараховується неустойка. Проте, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, дія якого неодноразово продовжувалася і триває на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка, нарахована включно з 24.02.2022, підлягає списанню. На підставі викладеного вище суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 2250,00 грн неустойки, оскільки ця сума нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. На підставі зазначеного, суд частково задовольняє позов та стягує з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 7965,00 грн (4500 тіло + 3465 відсотки). 5. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлено вимог на 11115,00 грн. Задоволено вимог на 7965,00 грн, що складає 71,66 % (7965 / 11115 х 100%). Сплачений судовий збір становить 2422,40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1735,89 (2422,40 х 71,66%). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial