Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» 05.08.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за\~житлово-комунальні\~послугиза адресою: [ADDRESS] , в сумі 12569 гривень 17 копійок та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачка є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення через мережі на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та з якою 04.02.2016 року укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №126570/КВ за адресою: [ADDRESS] , послуги яких надаються управлінням «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннфокс». Позивач зазначає, що відповідачка, отримує вказані послуги, однак свої зобов`язання щодо сплати за надані позивачем послуги не здійснює, внаслідок чого у неї за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 12569 гривень 17 копійок, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 22.10.2025 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 задоволено, витребувано з: - Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію про осіб, за якими станом на 31 грудня 2012 року, було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] ; - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради інформацію про осіб, за якими станом на цей час зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . 10.11.2025 року на виконання ухвали суду від 22.10.2025 року від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшла відповідь. Станом на 25.11.2025 року відповідь від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 року не надходила. Представник позивача у судове засідання, призначене на 25.11.2025 року не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак 25.11.2025 року до суду надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи просить суд провести за її відсутності, одночасно представник вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання призначене на 25.11.2025 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причин неявки суд не повідомила та відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак 16.02.2004 року знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою. За наслідком викладеного, повідомлення відповідачки про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,\~з опублікуванням якого, відповідачка у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Одночасно, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачки, а саме за адресою: [ADDRESS] , однак поштова кореспонденція, яка була скерована для вручення відповідачці, була повернута до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, відповідачка про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до положень статті 128 ЦПК України, однак,\~у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до наданої позивачем довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 18.02.2016 року, [PERSON] значиться відповідальною особою без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що 26.12.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №2086, згідно з яким остання придбала ізольовану квартиру [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох кімнат житловою площею 40,4 кв.м., та підсобних приміщень загальною площею 68,4 кв.м., з яких корисна площа 66,0 кв.м. Договір укладено на Товарній біржі «Центральна Одеська товарна біржа нерухомості». 04.02.2016 року між ТОВ «Інфокс» в особі начальника Управління «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №126570/КВ за особовим рахунком № [NUMBER] , у відповідності до умов якого водоканал зобов`язується надавати останній вчасно послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення, а [PERSON] зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах договору. За вказаним договором, послуги з центрального водопостачання та водовідведення надаються [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З наданого до позову представником позивача обґрунтованого розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] у останньої за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року виникла заборгованість за наданими позивачем послугами за адресою: [ADDRESS] , яка в загальному розмірі складає 12569 гривень 17 копійок. З підстав невиконання відповідачкою своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до положень статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать у тому числі комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно зі статтею 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг зокрема послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Статтею 23 вказаного Закону врегульовано, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 24 вказаного Закону, передбачено послуги з централізованого водовідведення, згядно з якою одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача. Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Виконавець послуги з постачання гарячої води зобов`язаний щомісяця надавати дані про загальний обсяг спожитої у будівлі гарячої води виконавцю послуг з централізованого водовідведення для нарахування плати за водовідведення гарячої води. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Поряд з цим, пунктом 3 Розділу VI Прикінцеві та Перехідні положення вказаного Закону встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У відповідності\~до\~ч.\~1\~ст.\~9\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~споживач\~здійснює\~оплату за\~спожиті\~житлово-комунальні\~послуги\~щомісяця,\~якщо\~інший\~порядок та\~строки\~не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Аналогічна позиція міститься у висновках Постанови КЦС ВС від 20.11.2024 № 463/6799/18 (61-4628св24) Також судом враховуєтсья, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема визначення та встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за абонентське обслуговування не є складовою тарифу, така нараховуються на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг». Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Згідно приписів ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до\~ст.\~68\~Житлового\~кодексу\~України,\~наймач\~зобов`язаний\~своєчасно вносити\~квартирну плату\~та плату\~за комунальні\~послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України). Нормами ст. 322 ЦК України, також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України, встановлює, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, як вже судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №2086 від 26.12.1996 року належить квартира [ADDRESS] . Також судом встановлено, що між між ТОВ «Інфокс» в особі начальника Управління «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» та [PERSON] 04.02.2016 року укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №126570/КВ за особовим рахунком № [NUMBER] , з надання відповідних послуг за адресою: [ADDRESS] та на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За наслідком чого є встановленим, що відповідачка є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за вказаною адресою, послуги з надання яких надаються позивачем. Внаслідок не належного виконання зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги з водопостачання та водовідведення, у відповідачки за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року виникла заборгованість у розмірі 12569 гривень 17 копійок. Вказаний розрахунок не спростований відповідачкою, містить усі необхідні складові нарахування, інформацію про абонента, застосовані тарифи, періоди нарахування, є послідовним та логічним для сприйняття, а відтак приймається в якості належного доказу. Під час розгляду справи відповідачкою не оспорювався факт надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення, їх споживання, як і не оспорювалась якість відповідних послуг. За наслідком чого, суд вважає підтвердженим факт, що між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Інфокс» та споживачем\~[PERSON] , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , існують договірні відносини з водопостачання та водовідведення за адресою: . [ADDRESS] . Доказів на підтвердження сплати вказаної суми заборгованості, відповідачкою в порушення вимог\~ст. 81 ЦПК України до суду не надано. На підставі вищевикладеного, приймаючи, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачкою не сплачено коштів за надані послуги з водопостачання та водовідведення, суд вважає доведеним належними доказами, що заборгованість відповідачки перед позивачем за надані послуги за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року становлять у розмірі 12569 гривень 17 копійок, та наявними підстави для її стягнення з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачкою не сплачувались надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за надані послуги, за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року у розмірі 12569 гривень 17 копійок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved