Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молоді, 15» (далі ОСББ) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг та внесків до ремонтного фонду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51 кв. м., входить до складу ОСББ. На зборах ОСББ встановлено обов`язок по сплаті внесків на експлуатацію будинку. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2023 [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном відповідачку [PERSON] [PERSON] за період з листопада 2019 року по березень 2025 року включно має заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг в сумі 21165 грн та внесків до ремонтного фонду - в сумі 8262 грн. У зв`язку з наведеним, оскільки власник квартири є недієздатною особою, відповідач є її опікуном, а тому просить стягнути з відповідача, як опікуна боржника, зазначену вище заборгованість, судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 23.06.2025 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.07.2025 на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому [PERSON] просила відмовити у позові, зазначила, що власника квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] визнано недієздатною, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2023, [PERSON] призначено опікуном [PERSON] . Рішення набрало законної сили 20.06.2023, строк дії рішення 2 року. У зв`язку з наведеним, вважає, що відповідач може нести відповідальність за протиправні дії [PERSON] лише у період з 20.06.2023 19.06.2025. Також вважає, що [PERSON] не була споживачем у період з 01.11.2019 по 31.03.2025, не отримувала житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , Крім цього зазначила, що вона не є належним відповідачем по справі, оскільки за вказаною вище адресою фактично проживають [PERSON] та його діти. Також вказує на ту обставину, що їй не було відомо про наявність у [PERSON] на праві приватної власності житла у м.Луцьк, виключно у м.Дніпро, відповідно вона не знала про борги [PERSON] за несплату ЖКП за адресою: [ADDRESS] . Крім того вважає, що оскільки позивач не надавав якісно та своєчасно послуги в помешкання, не повідомив про тарифи, він не довів, що має право вимоги до осіб, які не є мешканцями будинку та не отримували житлово-комунальних послуг. 23.07.2025 представником позивача головою ОСББ «Молоді, 15» - Гладкою Н.В. подано відповідь на відзив, згідно з якою зазначає, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Хто проживає у вказаній картирі і на якій правовій підставі відповідачем не доведено. Просила суд залучити до участі у справі Боратинську сільську раду, як орган опіки й піклування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що у [PERSON] відсутні будь-які психічні захворювання. 30.07.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що [PERSON] до 12.04.2022 проживала в м.Дніпро, а від 12.04.2022 у с.Городище Луцького району Волинської області. Також вказує, що [PERSON] не була членом ОСББ,а тому не брала на себе зобов`язань щодо оплати ЖКП. Просила застосувати позовну давність. Позивач та відповідач, кожен зокрема скористалися правом на подання відповіді на відзив та заперечень. Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Згідно з\~ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», таким об`єднанням є юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. За ч. ч. 1, 4 ст. 4 Закону, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Статтею 15 Закону визначено, що\~співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням. Відповідно до ст.17 Закону, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Частиною третьою ст. 23 Закону передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51 кв. м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 74 ). З метою забезпечення захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством, створено ОСББ «Молоді, 15», яке зареєстроване 05.10.2019 (а.с. 29). Відносини з приводу створення та діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних будинків регулюються Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також їх статутом. Як встановлено із статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молоді, 15», дане ОСББ створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , всього 72 квартири. На зборах ОСББ визначено обов`язок по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розрахунку 5 грн /кв.м. площі квартири в місяць з 01.11.2019, 6,50 грн/кв.м. площі квартири в місяць за утримання будинку, 3 грн/кв.м. площі квартири в місяць ремонтний фонд, з 01.05.2021 (а.с. 6 23). Також судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2023 у справі №161/14236 [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном відповідачку [PERSON] . Строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною встановити у 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили 20.06.2023. Таким чином, судом встановлено, що відповідач була опікуном [PERSON] у період з 20.06.2023 19.06.2025. Згідно з Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2025 у справі №161/10300/25 за заявою [PERSON] , про продовження строку дії рішення про визнання [PERSON] фізичною особи недієздатною, залишено без розгляду у зв`язку з поданою про це заявою представника [PERSON] . Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», до компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, та згідно зі ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Відповідно до ч. 6 ст. 22 вищезазначеного Закону для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду , якщо інше не передбачено договором . Аналіз вищенаведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що власник в силу\~закону\~зобов`язаний сплачувати затверджені рішенням загальних зборів ОСББ внески і платежі на утримання спільного майна, при цьому укладення будь-яких окремих договорів щодо їх сплати між ОСББ як юридичною особою та співвласником\~закон\~не передбачає. Більше того ОСББ має статус неприбуткової організації і у своїй діяльності представляє інтереси усіх співвласників, в тому числі і [PERSON] , а тому доводи відповідачки про ненадання відповідних послуг ОСББ [PERSON] та відповідач проживали за іншою адресою, не заслуговують на увагу і є безпідставними. Також твердження про те, що непроживання за адресою: [ADDRESS] , та відсутність звернення до ОСББ із заявою про вступ до даного об`єднання, не спростовують виникнення обов`язку щодо сплати грошових коштів за утримання будинку та прибудинкової території, оскільки такий виникає у тому разі, коли особа є володільцем квартири чи нежитлового приміщення у будинку на підставі статті 15 Закону, а об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів на підставі ст. 17 Закону. Наданими позивачем доказами, зокрема, протоколами загальних зборів підтверджено встановлення та збільшення плати суми внесків на утримання та обслуговування будинку, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 23 Закону. Згідно з розрахунком заборгованості по внескам на утримання будинку власника квартири [ADDRESS] , сума заборгованості, станом на 01.03.2025, за даною квартирою складає 29427 грн, з яких: 8262 грн внески в ремонтний фонд, 21165 грн заборгованість за оплату ЖКП. Даний розрахунок не спростований відповідачем. Контррозрахунку не надано. Водночас суд враховує ту обставину, що власник квартири у період 20.06.2023 -19.06.2025 була визнана недієздатною особою, а відповідач призначена опікуном. Згідно з\~ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. За абз. 2 ч. 2\~ст. 15 Сімейного кодексу України, майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Варто зазначити, що згідно зі ст. 41 ЦК України опікуни зобов`язані вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного, та несуть відповідальність за дії підопічних, якщо не доведуть, що шкода виникла не з їх вини. Недієздатний громадянин не має права на укладання будь-яких договорів. Опікун (піклувальник) має право самостійно відмовитися від здійснення своїх повноважень. Також ці повноваження припиняються в разі припинення самої опіки або піклування (ст. 76 ЦК України). Таким чином, майновий обов`язок недієздатної [PERSON] за її рахунок повинен виконуватися опікуном [PERSON] , а отже заборгованість по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі слід стягнути саме з опікуна за період дії рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною. Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення позову за період 20.06.2023 19.06.2025 в сумі 12\~112,5грн, з яких: 3825 грн внески в ремонтний фонд, 8287,5 грн заборгованість за оплату ЖКП. В решті позовних вимог відмовити у зв`язку з безпідставністю. Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що у відповідача утворилася заборгованість зі сплати послуг за утримання (управління) будинку за період з 01.11.2019 по 31.03.2025. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 383 була прийнята Кабінетом Міністрів України 25.04.2023, якою продовжено на всій території України карантин до 30.06.2023. Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що вищевказаним Законом продовжено строки позовної давності на час дії карантину, тобто з 12.03.2020 і до часу звернення до суду з позовом, суд вважає що строк позовної давності щодо щомісячних платежів є таким що не сплив. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 41,16% (12112,5 х 100 : 29427), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1246,32 грн судового збору (3028 х 41,16%:100). Згідно з приписами частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, а також детальний опис наданих адвокатом послуг. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову\~29427,00 грн, заявлену суму витрат на правничу допомогу\~6\~000,00 грн, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг, ціною позову та складністю справи. Також суд вважає необґрунтовано завищеними витрати адвоката на складання позову, оскільки справа є типової та не вимагає значних зусиль для підготовки позовної заяви. Крім цього суд зауважує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що обґрунтованими та співмірними є судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви у розмірі 3000,00 грн., які і слід стягнути з відповідача на корись позивача. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.

Outcome: partial