Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Фізична особа підприємець [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі № 317/1308/22, провадження № 2/317/815/2022 позовні вимоги ФОП [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 14574,80 грн та судовий збір в розмірі 966,56 грн, а загалом 15541,36 грн. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області набрало законної сили 03.01.2023. У зв`язку з невиконанням рішення, позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби. 01.02.2023 Запорізьким відділом державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження N?70899192 про стягнення з відповідача суми боргу та судового збору. 14.04.2025 виконавче провадження № 70899192 прийнято до виконання Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Під час здійснення примусового виконання з боржника було стягнуто та перераховано стягувачу грошові кошти в загальній сумі 15541,36 грн. Таким чином, рішення суду не виконувалося відповідачем у період з 04.01.2023 по 09.09.2025, а тому позивачка звернулася до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] : 3822,12 грн. інфляційних збитків; 1222,99 грн. 3 % річних, а всього 5045,11 грн. та судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.10.2025 цивільну справу передано до Черкаського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 30.10.2025 відповідачці був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідачка повідомлялася належним чином, у встановлений законом порядок. Відповідачка у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2022 у справі № 317/1308/22, провадження № 2/317/815/2022, позовні вимоги ФОП [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 14574,80 грн та судовий збір в розмірі 966,56 грн. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області набрало законної сили 03.01.2023. 01.02.2023 Запорізьким відділом державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 70899192 про стягнення з відповідачки суми боргу та судового збору. 14.04.2025 виконавче провадження № 70899192 прийнято до виконання Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Під час здійснення примусового виконання з боржника було стягнуто та перераховано стягувачу грошові кошти в загальній сумі 15541,36 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 06.06.2025 та 09.09.2025. Відповідно до розрахунку 3 % за користування грошовими коштами та інфляційних збитків, наданого позивачкою, заборгованість відповідачки за користування грошовими коштами в період з 04.01.2023 по 09.09.2025 складає 1222,99 грн.; заборгованість за інфляційними витратами 3822,12 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524,533-535і625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В свою чергу, відповідачкою по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідачки, а [PERSON] порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, а тому з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до статті 625 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн. Суд, враховуючи складність справи, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності, дійшов висновку, що в даній конкретній справі дійсно позивачкою понесені витрати на правову допомогу, та їх розмір є співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом, а відповідачкою не доведено її скрутне матеріальне становище, яке унеможливлювало б сплату нею витрат на правничу допомогу, а тому з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 1500 грн. витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved