Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві позивач вказав, що 29 квітня 2011 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого Позивач надав у борг Відповідачу грошові кошти, а Відповідач зобов`язалася повернути позику до 04 липня 2016 року. Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В.А., реєстровий № 980. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики того ж дня, 29.04.2011 року між сторонами був укладений іпотечний договір, посвідчений тим же нотаріусом (реєстровий № 981), предметом якого стала квартира Відповідача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іпотека виникла на підставі цього договору та залишається чинною, оскільки основне зобов`язання не виконане. Зазначена квартира є єдиним житлом Іпотекодавця (Відповідача). Відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала - у встановлений строк (до 04.07.2016) сума позики не була повернута, що є порушенням умов договору. У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду за захистом свого права вимоги. Рішенням суду, що набрало законної сили, було задоволено вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за договором позики. Однак, Відповідач добровільно рішення суду не виконує, борг досі залишається несплаченим у повному обсязі. Таким чином, зобов`язання Відповідача перед Позивачем станом на сьогодні є простроченим, а права Позивача як кредитора - порушеними. З метою забезпечення виконання зобов`язання ще при укладенні договору позики сторони передбачили його належне забезпечення іпотекою - передачею Відповідачем в іпотеку належної їй квартири. Іпотечний договір містить застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя - зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки поза судом із передачею Позивачу права власності на квартиру в рахунок виконання основного зобов`язання. Позивач, маючи передбачене договором право позасудового задоволення своїх вимог, наразі не реалізував його шляхом односторонньої державної реєстрації права власності. Це зумовлено прагненням уникнути можливих перешкод з боку Відповідача та третіх осіб у набутті права власності на предмет іпотеки. Відомо, що рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Таким чином, звернення до суду із даним позовом обумовлене необхідністю отримати судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - для найбільш надійного та безперешкодного набуття Позивачем права власності на квартиру. Посилаючись на вищенаведене, Закон України «Про іпотеку», позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом припинення права власності [PERSON] на зазначену квартиру; визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (іпотекодержателем) в рахунок виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики від 29.04.2011 року, посвідченим нотаріусом Пивоваром В.А., реєстровий №980, забезпеченим іпотечним договором від 29.04.2011 року, посвідченим тим же нотаріусом, реєстровий № 981; виселити [PERSON] та інших мешканців із квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з зверненням стягнення на зазначене іпотечне житлове приміщення, без надання іншого житла, а також стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, сплачені за подання даного позову (судовий збір у розмірі 15\~140 грн). В жовтні 2025 року від [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності та відмову в позові. Відповідачка зазначає, що позовна давність сплинула в 2017 році, договір позики укладено 29.04.2011 року, кінцевий строк повернення позики настав 29.04.2014 року. Позивач уже реалізував своє право на судовий захист у 2015 році, про що свідчить заочне рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 19.11.2015 року. Спроба повторно отримати задоволення тепер шляхом відчуження житла є зловживанням правом і суперечить принципу співмірності. Вважає, що подані позивачем докази не доводять актуальності боргу чи чинності іпотечного обтяження у 2025 році, а тому просить оцінювати такі докази критично. Вимога про виселення «інших осіб» без зазначення їх прізвищ і правового статусу не підлягає задоволенню. Також вважає, що звернення стягнення на єдине житло через десять років після виникнення зобов`язання є надмірним втручанням у право власності та порушує баланс інтересів сторін, суперечить ст. 8 Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує кожному право на повагу до житла. Таким чином, [PERSON] просить відмовити у позові повністю. В жовтні 2025 року представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, просить звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 46 кв. м, належну на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Чортківською міською радою 27 квітня 2011 року право власності на яке зареєстровано Чортківським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 27 квітня 2011 року в реєстрову книгу N 45 за реєстровим N 10379 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за N 33517877, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 29 квітня 2011 року у розмірі: основна сума боргу - 30 000 дол. США, відсотки за користування грошовими коштами протягом терміну дії договору у розмірі 86 134, 32 грн., пеня у розмірі 1 748 861,73 грн, а всього 2 641 964,62 грн на користь [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах за процедурою, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежного експерта на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В листопаді 2025 року від [PERSON] надійшли заперечення на заяву про зміну позовних вимог, в яких вона зазначила, що на час воєнного стану діють приписи п. 5-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про іпотеку", які встановлюють обмеження для реалізації житлової іпотеки та позасудового набуття. Обраний спосіб (продаж житла на торгах) у конкретних обставинах створює реально ризик порушення: - ст. 47 Конституції України (право на житло); - ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до житла); - ст. 109 Житлового кодексу України (гарантії при виселенні). За відсутності належного доведення позивачем відсутності порушення цих гарантій вимоги не підлягають задоволенню. Також позовна давність спливла і застосовується до всіх вимог. Спірні вимоги випливають із договору позики від 29.04.2011 (та іпотеки того ж дня). Загальна позовна давність - 3 роки (ст. 256, 257 ЦК України). Перебіг починається з моменту коли кредитор довідався або міг довідатися про порушення (ст. 261 ЦК). Додаткові вимоги (про відсотки, неустойки тощо) поділяють долю основної вимоги (ст. 266 ЦК України). Таким чином, відповідачка на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України заявляє про застосування позовної давності до всіх вимог позивача, у тому числі в "оновленій" редакції. Крім того, позивач не довів дотримання, відновлення строків пред`явлення виконавчих документів (ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] не з`явилася в судове засідання, у своїх запереченнях просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 29 квітня 2011 року між сторонами [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, згідно якого позичальник позичила в позикодавця 239 262 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч двісті шістдесят дві гривні), що за офіційним курсом НБУ на день підписання договору 796,54 грн. за 100 доларів США еквівалентно USD 30\~000,00 (тридцять тисяч доларів США), а позичальник, в свою чергу, зобов`язалася повернути борг готівкою в строк до 29 квітня 2014 року. Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В. А. та зареєстровано в реєстрі за № 980. Також 29 квітня 2011 року між сторонами [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Пивоваром В. А. 29 квітня 2011 року за реєстровим № 980, укладеного ним із Іпотекодержателем на суму 239\~262 грн. з обумовленим в Договорі позики строком повернення позики до 29 квітня 2014 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 31263675 від 29.04.2011 вбачається про внесення приватним нотаріусом Пивоваром В. А. реєстраційного запису, параметрами якого є: тип обтяження заборона на нерухоме майно, підстава обтяження Іпотечний договір, 981,29.04.2011, об`єкт обтяження квартира, номер за РПВН: [ADDRESS] ; власник [PERSON] , обтяжувач [PERSON] . Заочним рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області по справі № 608/1910/15-ц від 19 листопада 2015 року вирішено: стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка проживає по [ADDRESS] в користь [PERSON] , який проживає по с. Пастуше, Чортківського р-ну, Тернопільської області, заборгованість за Договором позики - 655 654,38 грн. (шістсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні тридцять вісім копійок), що еквівалентно 30 000 (тридцять тисяч) доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України, долар США/гривня, на день платежу. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] , який проживає по с. Пастуше. Чортківського р-ну. Тернопільської області, заборгованість по сплаті відсотків - 86 134, 32 грн. (вісімдесят шість тисяч сто тридцять чотири гривні тридцять дві копійки). Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] , який проживає по с. Пастуше, Чортківського р-ну, Тернопільської області, пеню за прострочення сплати позики - 1 748 861,73 грн. (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят одна гривня сімдесят три копійки). Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] втрати від інфляції Позивача, які разом складають: 177 965,95 грн. (сто сімдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок). Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] , який проживає по с. Пастуше, Чортківського р-ну, Тернопільської області, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 6 090 грн. Виконавчі листи щодо примусового виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області, видані судом 12 січня 2016 року, повернуті на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову від 04.07.2016 року про повернення виконавчого провадження. Згідно листа-вимоги адвоката Квятковського Д. В. в інтересах [PERSON] , адресованого на ім`я відповідачки, вбачається, що 21.08.2025 він звернувся з проханням до [PERSON] протягом десяти днів до 01.09.2025 року виконати боргове зобов`язання. У разі невиконання боргового зобов`язання у вищенаведений строк, [PERSON] змушений буде звертатися до суду на предмет звернення стягнення заставленого майна, а також до Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України невиконання судового рішення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. У п.17 іпотечного договору зазначено, що в разі невиконання іпотекодавцем в строк, передбачений п. 1 цього договору зобов`язання за основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку». Належним виконанням ст.35 Закону України «Про іпотеку» є сам факт надсилання вимоги про усунення порушення. У матеріалах справи наявні підтвердження надсилання вимоги про усунення порушення [PERSON] . У п. 18 Іпотечного договору зазначено спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Так, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Реалізація Предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону, реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] правомірно заявив вимоги до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобов`язання не виконане та іпотекодавець не погасила заборгованість. Разом з тим, відповідачкою подано до суду письмові заяви про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі. Позивач звернувся з даним позовом до суду у вересні 2025 року. З матеріалів справи вбачається, що сторони договору позики встановили строк повернення позики 29 квітня 2014 року. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5\~ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України). Тому на момент звернення до суду з позовом загальна позовна давність сплила. Відповідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка заявила про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Вказана думка суду узгоджується із позицією Верховного суду, яка викладена у постанові від 24.01.2025 по справі № 755/2598/22 (провадження № 61-12143св23). Також суд\~вважає за\~необхідне зазначити,\~що Велика\~Палата Верховного\~Суду звернула\~увагу у постанові від 14 червня 2023 року по справі №755/13805/16-ц на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі №911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44). При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (провадження №14-456цс18)). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Статтею 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed