Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

26.05.2025 до Салтівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 06.05.2006 місто Харків відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 415. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , спору щодо визначеня місця проживання дітей не має, сторони протягом останнього часу подружні відносини між ними не склалися через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, різні погляди на життя. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть. Фактично шлюбні відносини припинилися. Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 03.06.2025 вказану цивільну справу передано на розгляд Балаклійському районному суду Харківської області, яка надійшла 22.09.2025. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, по час і місце розгляду справи повідомлявся, заяв або клопотань від нього не надходило. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», однак у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 06 травня 2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місто Харків відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 415. Сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час подружнього життя сторонами не створено дружної родини. Спільне життя не склалось. Фактично шлюбні стосунки припинено. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Щодо вимог про визначення місця проживання дітей суд приходить до наступного висновку. Як слідує з тексту позовної заяви, діти тривалий час проживають за кордоном разом з матір`ю, яка створила всі необхідні умови для їхнього безпечного і гармонійного розвитку, тому позивач вважає, що місцем проживання дітей слід визначити місце проживання їхньої матері, що буде відповідати інтересам дітей та вимогам закону. Тобто спору між сторонами щодо місця проживання дітей не існує. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки сторони, в порядку ч.1 ст.160 СК України, самостійно досягли згоди стосовно місця проживання дітей, відсутні підстави для вирішення цього питання судом, оскільки між сторонами відсутній спір стосовно цього. Крім того, за ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права на проживання з нею неповнолітньої дитини. Так, в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 останній зазначив, що суд, у разі відсутності спору між сторонами, може, а незобов`язаний, визначити місце проживання дитини. Крім того, 11 вересня 2024 Велика Палата Верховного Суду на наслідками розглянула справи №201/5972/22 виснувала, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Також Велика Палата вказувала, що розгляд заяв про встановлення факту самостійного виховання дитини не може здійснюватися в окремому провадженні, оскільки у таких справах існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. За обставинами розглядуваної справи, враховуючи позицію позивача, які в досудовому порядку досягли згоди стосовно місця проживання дітей, а також зважаючи на те, що жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права заявника, суд дійшов висновку, що у частині задоволення вимог заяви про визначення місця проживання неповнолітніх дітей слід відмовити. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатив 1211,20 гривень судового збору. У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача.

Outcome: partial