Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 16 серпня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26207000004642. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 15 грудня 2021 року згідно з умов договору факторингу №15/12/21, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Цикл Фінанс», яке набуто право вимоги до відповідача. Відповідно до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Цикл Фінанс» становить 76 458,06 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 47 420,08 грн.; заборгованість по відсотках - 29 037,98 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 26207000004642 від 16 серпня 2018 року у розмірі 76458,06 грн., інфляційні втрати - 1 677,72 грн. та 3% річних - 272,83 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 3\~000 грн. Ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано докази у АТ «Банк Кредит Дніпро». Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника, а також не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 27 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16 серпня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено договір №26207000004642 про встановлення кредитного ліміту (а. с. 35). Згідно з п. 1.1 вищевказаного кредитного договору в порядку передбаченому договором та УБДО, банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта № [NUMBER] , відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення кредитного ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Відповідно до п. 1.2 зазначеного кредитного договору кредитне обслуговування рахунку здійснюється на наступних умовах: ліміт кредитної лінії на дату укладання договору становить 49000 грн. та протягом дії договору може бути змінений банком в порядку визначеному в УБДО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 1\~000 000; строк дії кредитного ліміту - 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії кредитного ліміту жодна із сторін в установленому в УБДО порядку не заявить про припинення строку дії кредитного ліміту, строку дії кредитного ліміту продовжується на той же строк і на тих же умовах, що визначені в цьому договорі. Продовження строку дії кредитної лінії може здійснювати необмежену кількість разів; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 48% річних, на прострочену заборгованість 56% річних, пільговий період 66 днів, розмір процентної ставки протягом пільгового періоду складає 0,01% річних. В матеріалах справи також наявна довідка ТОВ «Цикл Фінанс» від 25 серпня 2025 року про те, що загальна сума непогашеної заборгованості станом на 25 серпня 2025 року за кредитним договором №26207000004642 від 16 серпня 2018 року становить 76\~458,06 грн. з яких: 47\~420,08 грн. сума основного боргу за тілом кредиту; 29\~037,98 грн. сума боргу за відсотками (а. с. 43). Матеріалами справи підтверджено, що 15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/21, за умовами якого останній за плату набув права вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників, у тому числі, до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 26207000004642 від 16 серпня 2018 року на загальну суму 86\~458,06 грн., що вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з реєстру боржників (а. с. 21-29, 38, 49). Також у матеріалах справи наявна вимога вих. №2518900479_2108 від 05 червня 2025 року, в якій повідомлено відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором та необхідність погасити заборгованість новому кредитору за кредитним договором у розмірі 76\~458,06 грн. (а. с. 37, 39-40). Крім того, судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №26207000004642 від 16 серпня 2018 року та виписок з рахунку, станом на 15 грудня 2021 року у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка становить 86\~458,06 грн. і складається з: 47\~420,08 грн. залишку простроченого кредиту; 39\~037,98 грн. залишку прострочених відсотків; 0,00 грн. залишку прострочених комісій (а. с. 85-151). Також з матеріалів справи судом встановлено і під час судового розгляду відповідачем не спростовано шляхом надання допустимих і достатніх доказів того, що станом на момент звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року, і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Отже, судом встановлено факти укладення 16 серпня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] кредитного договору №26207000004642, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також те, що до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшли права первісного АТ «Банк Кредит Дніпро» за вищевказаним кредитним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Вимогами частин 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів за його умовами та користування наданим кредитним лімітом, а також непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме заборгованості за кредитним договором №26207000004642 від 16 серпня 2018 року в загальному розмірі 76\~458,06 грн., з яких: 47\~420,08 грн. заборгованість за тілом кредиту; 29\~037,98 грн. заборгованість за відсотками. З приводу вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за не-своєчасне виконання зобов`язання, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Так, згідно з розрахунком наданим позивачем: сума інфляційних втрат за прострочення відповідачем [PERSON] виконання зобов`язань за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року становить 1\~677,72 грн.; сума 3% річних від простроченої суми за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року становить 272,83 грн. Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З урахуванням викладено, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України, а з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, яка визначена позивачем у розмірі 47\~420,08 грн., за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правової допомоги №43453613 від 02 січня 2025 року, який укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Кеню Д.В., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №10682/10 від 25 липня 2022 року та ордеру серії АІ №1955497 від 21 липня 2025 року; додатковою угодою № 26207000004642 до вищевказаного договору від 25 серпня 2025 року; детальним описом робіт (наданих послуг) та актом 26207000004642 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 25 серпня 2025 року на загальну суму 3 000 грн. (а. с. 15-20, 28, 36, 42, 44). Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі №823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Більш того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначила про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 3 000 гривень, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не звернувся із заявою про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 гривень.

Outcome: approved