Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач - МТСБУ через свого представника звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що 03.05.2024 по вул.Братиславській у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Рolo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2024 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачкою потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля звернувся МТСБУ із завою про виплату відшкодування. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання від винної особи сплаченого страхового відшкодування, внаслідок чого звернувся до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат пов`язаних з регламентною виплатою. Ухвалою від 26.05.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представником відповідачки - адвокатом Юрченком Ю.І. подано відзив на позов, згідно з яким зазначено, що [PERSON] є невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, так як [PERSON] підрізав [PERSON] , здійснюючи обгін/об`їзд авто [PERSON] з правої сторони через смугу руху громадського транспорту з подальшим поверненням перед авто [PERSON] на її смугу руху ще й у місці, забороненому для виїзду авто зі смуги руху громадського транспорту на смугу руху,розташовану ліворуч. Наявність постанови щодо [PERSON] не свідчить про відсутність вини в ДТП [PERSON] , що вбачається з матеріалів адміністративної справи та зазначених вище обставин ДТП. Автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) - це незабезпечений ТЗ/транспортний засіб, згідно положень п.1.7. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону станом на 03.05.2024 р. (дата ДТП)) - далі Закон № 1961-IV, відповідно, регламентні виплати щодо нього не здійснюються: 1.7. забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Подані Позивачем документи не містять жодного належного доказу, що б підтверджував, що відповідальність [PERSON] була застрахована на момент ДТП (до позовної заяви не додано відповідного полісу). Згідно абз.3 ст.21 (Забезпечення обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності) Закону № 1961-IV, встановлено: транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Таким чином, автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) є незабезпеченим ТЗ, в зв`язку з чим у МТСБУ відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, яке наразі Позивач намагається стягнути з [PERSON] в порядку регресу, а тому відсутні підстави і для стягнення відповідних коштів в порядку регресу. Представником позивача - адвокатом Лисенком М.П. подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що У постанові від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 Верховний Суд наголосив, що преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, обставина вини Відповідача у ДТП встановлена рішенням суду та не повинна доказуватися при розгляді іншої справи. Натомість [PERSON] у рамках справи преюдиційного судового рішення є Потерпілим. Судом встановлено виключно наявність вини Відповідача. Власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (надалі потерпілий). На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Потерпілого була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом серії [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору страхування на момент ДТП діяв. Вказане підтверджується, зокрема, скриншотом із ЦБД МТСБУ, а також Відповіддю від НПУ. Оскільки, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з метою відшкодування збитків та на виконання вимог ст. 35, п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 07.05.2024 Потерпілий звернувся до Позивача із відповідною заявою про страхове відшкодування. Водночас 07.05.2024 р. Потерпілий, на виконання вимог ст. 33 Закону, звернувся до Позивача із відповідною заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди. За результатами звернення Потерпілого та розгляду його заяви, Позивачем було відкрито регресну справу № 103093. Жодних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб Потерпілого дійсно використовувався як таксі Відповідачем не надано. Окрім цього, у Відповіді на адвокатський запит Відповідача, ТОВ «Болт Оперейшнз Україна» зазначила, що водії-користувачі платформи «Bolt» не перебувають у трудових відносинах та будь-яких інших відносинах цивільно-правового характеру з ТОВ «Болт Оперейшнз Україна». Отже, твердження про надання недостовірної інформації страховику є припущенням сторони Відповідача, що не підтверджується жодними доказами. Водночас, право МТСБУ на здійснення регламентної виплати передбачене законом і не залежить від припущень третіх осіб. Рішення МТСБУ про здійснення виплати ґрунтується на матеріалах регресної справи, і є законним та обґрунтованим. Представником відповідачки - адвокатом Юрченком Ю.І. подано клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ НАСК «Оранта» тапризначення авто-технічної експертизи. Вказане клопотання мотивоване тим, що причинами, які зумовили ДТП були саме винні дії водія автомобіля «Volkswagen Рolo», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , який рухався смугою руху громадського транспорту, що заборонено згідно з вимогами ПДР України. Згідно ухвали судді від 22.07.2025 в задоволенні клопотань представника відповідачки адвоката Юрченка Ю.І. про призначення авто-технічної експертизи, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено. Клопотання представника відповідачки адвоката Юрченка Ю.І. про залучення до участі у справі третіх осіб та витребування інформації задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ НАСК «Оранта». 04.08.2025 на адресу суду на виконання вимог ухвали ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надано копію Полісу №218226353 укладеного з [PERSON] - власником забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Рolo» д.н.з. [NUMBER] . Пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2024 по вул.Братиславській у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Рolo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2024 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Як вбачається з вказаної постанови, [PERSON] в суді свою провину визнала у повному обсязі, однак вважала, що працівниками поліції було безпідставно залишено поза уваги дії водія [PERSON] і проігноровано її зауваження щодо не складення відносно даного водія протоколу про адмінправопорушення. Разом з тим, той факт, що відповідачка [PERSON] не погоджується з відсутністю провини іншого учасника, не спростовує встановлені судом обставини щодо встановлення провини самої [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «Lexus RX 350», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується витягом з ЦБД МТСБУ. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування та Висновку про вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, та склала 32 918,72 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 940119 від 03.10.2024 р.. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок з відшкодування шкоди з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно відповіді ТОВ «Болт Оперейшнз Україна» водії-користувачі платформи «Bolt» не перебувають у трудових відносинах та будь-яких інших відносинах цивільно-правового характеру з ТОВ «Болт Оперейшнз Україна». Таким чином відсутні будь-які докази на підтвердження того, що транспортний засіб потерпілого дійсно використовувався як таксі, а страховику в свою чергу було надано недостовірну інформацію. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Згідно з положеннями п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, оскільки станом на час розгляду справи, відповідачкою відшкодування шкоди не відбулося, надавши оцінку запереченням сторони відповідачки з приводу доведення її винуватості та суми відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати, що складаються з послуг експерта в розмірі 1 450,00 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved