Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1767416, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ « Селфі Кредит » надало споживачу кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 350 днів з фіксованою процентною ставкою, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ « Селфі Кредит » свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. В подальшому відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 31.03.2025 між ТОВ « Селфі Кредит » та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за Договором № 1767416 в розмірі 34800,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за Договором №1767416 від 14.09.2024 становить 34800,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, заборгованість по відсотках - 19800,00 грн, пеня - 5000,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 34800,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлявся. При цьому, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, заперечень стосовно ухвалення заочного рішення у справі не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу відповідача, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.09.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 1767416 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за умовами якого на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.1 Договору). У відповідності до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Як вбачається із п. 1.5 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна ставка становить 1 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дата надання кредиту: 14.09.2024 або 15.09.2024 (п. 2.2 Договору). Розділом 3 Договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування), економічну сутність та базу розрахунку процентів, порядок зміни процентів. Згідно із п. 4.4. Договору клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Відповідно до п. 6.4 Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 1500,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 110,00 грн. починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. У відповідності до п.п. 9.1, 9.2 Договору, цей договір складено в двох оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу. Договір діє з моменту його підписання електронними підписами сторін і до строку вказаного в п.1.3 Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Даний договір відповідач підписав за допомогою електронного підпису Е197. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким до сплати станом на 30.08.2025 усього 45000,00 гривень, з яких: 10000,00 грн. - сума кредиту, 35000,00 грн. - проценти за користування кредитом. Крім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначено інформацію щодо умов кредитування. ТОВ «Селфі Кредит» виконало взяті на себе договірні зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору про надання споживчого кредиту. Даний факт стверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 04.04.2025 про перерахування кредитних коштів на суму 10000,00 грн. відповідачу на платіжну карту № [NUMBER] . Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1767416 від 14.09.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 31.03.2025 становить 34800,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, процентів - 19800,00 грн., штрафних санкцій - 5000,00 грн. 31.03.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає (передає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуває права вимоги від ТОВ «Селфі Кредит» та сплачує ТОВ «Селфі Кредит» за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 31.03.2025 № 01.02-06/25, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1767416 від 14.09.2024 у розмірі 34800,00 грн., з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту складає 10000,00 грн., заборгованість за відсотками - 19800,00 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 5000,00 грн. Судом також встановлено, що вищевказаний договір укладено в електронному вигляді у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та його було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і зазначенням у договорі персональних даних відповідача. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. З огляду на вищевикладене, а також те, що згідно з розрахунку заборгованості за вищезазначеним договором, яку відповідач мав повернути кредитору, але, як встановлено, такого повернення не здійснив, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача у частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1767416 від 14.09.2024 в розмірі 29800,00 грн, з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19800,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Що стосується позовних вимог про стягнення 5000,00 грн. штрафних санкцій, суд вважає у цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначене вище, стягнення штрафних санкцій у розмірі 5000,00 грн. за вказаним кредитним договором, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 29800,00 грн. У решті заявлених вимог, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial