Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт її народження. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що вона народилася [INFO] в м. Ужгород у ІІ родильному відділенні Ужгородської центральної міської клінічної лікарні у матері [PERSON] , [INFO], місце проживання матері в медичному свідоцтві про народження: смт. Середнє, Ужгородський район Закарпатська область. Медичне свідоцтво про народження мати залишила в пологовому стаціонарі, народження дитини не зареєструвала. В той же час, мати в офіційному шлюбі не перебувала, самостійно виховувала її до двох років, після чого її взяв на виховання батько. Заявник та її мати є особами ромського походження, в силу юридичної необізнаності, неграмотності та скрутного матеріального становища не мали можливості звернутися за юридичною допомогою для реєстрації її народження. У зв`язку з наведеним, свідоцтво про народження заявника не оформлено, відповідно реєстрація народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану не проводилася. Заявник зверталася до відділу ДРАЦС у місті Мукачеві щодо проведення реєстрації її народження. Однак, в реєстрації її народження було відмовлено у зв`язку з відсутністю в неї паспорта громадянина України та необхідних оригіналів медичних документів та роз`яснено про можливість реєстрації народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Заявник також вказує на те, що вона називалася прізвищем свого батька, [PERSON] , з яким проживала тривалий час, однак такий виїхав за кордом у зв`язку з військовим станом на території України. Заявник має чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах та трьох дітей, народження яких також не може зареєструвати в силу відсутності в неї будь-яких документів. Підсумовуючи викладене, заявник опинилася в ситуації, коли для державної реєстрації народження потрібен паспорт громадянина України, для отримання якого є необхідність наявності свідоцтва про народження, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту народження, що стане підставою для проведення державної реєстрації її народження. Ухвалою від 04.11.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованих осіб. Судове засідання призначено на 25.11.2025 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника, адвоката Білей С.В., надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom), п.п. 28-36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17.06.2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)). Так, судом встановлено, що згідно з медичного свідоцтва про народження № 1782 від 08.08.2003 року у громадянки [PERSON] , яка проживає в с. Середнє, в ІІ родильному відділенні Ужгородської центральної міської клінічної лікарні [INFO] народилася дитина, дівчинка. Наведене підтверджується також листом КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» № 1335/01-11 від 22.04.2025 року з якого встановлено, що [PERSON] , [INFO], мешканка смт. Середнє Ужгородського району Закарпатської області [INFO] о 10 годині 30 хвилин у ІІ родильному відділенні Ужгородської центральної міської клінічної лікарні дійсно народила доношену дитину жіночої статі, про що їй було виписано медичне свідоцтво про народження № 1782, яке було залишено породіллею в пологовому стаціонарі. Згідно з листа засновника громадської організації «Об`єднаємось заради змін» [PERSON] , останній підтверджує особу [PERSON] , яка проживає в ромському поселенні на [ADDRESS] , з народження. Судом встановлено, що [PERSON] зверталася до Мукачівського відділу № 1 ГУ ДМС України в Закарпатській області щодо можливості виготовлення паспорту громадянина України (відповідь від 12.06.2024 року), однак останній було відмовлено та роз`яснено процедуру отримання паспорту та перелік документів, які необхідно подати, що передбачено п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ № 302 від 25.03.2015 року. Згідно з листа ВДРАЦС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 878/313-22 від 25.09.2025 року, актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , відсутній. Також в листі ВДРАЦС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 882/313-21 від 26.09.2025 року заявнику роз`яснено, що якщо дитина досягла 16 років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта. Оскільки заявником [PERSON] зазначені різні прізвища батьків, батько - [PERSON] , 1982 року народження, мати - [PERSON] , [INFO], та не пред`явлено жодного документу, який свідчив би про шлюб батьків, чи подання батьками спільної заяви про визнання батьківства, це ускладнює державну реєстрацію народження. У зв`язку з вищенаведеним заявнику рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про встановлення факту народження. Відповідно до положень ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» згідно зі ст. 2 якого актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до вказаного вище Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Згідно з ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складання актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно до абзацу другого ч. 8 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України. Відповідно до п. 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно з п. 2 розділу III вказаних Правил підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. За змістом абзаців другого-третього п. 24 глави 1 розділу III Правил у разі досягнення дитиною 16 років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта та відповідно до законодавства, яке регулює порядок поновлення актових записів цивільного стану. Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження проводиться за правилами поновлення актових записів, якщо з дня народження дитини, зазначеного у рішенні суду, минуло більше року. Відповідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження, [PERSON] зазначила, що у неї наявне медичне свідоцтво про народження, проте вона не може зареєструвати факт свого народження у зв`язку з відсутністю паспорту, який вона також не може виготовити. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з метою захисту гарантованих прав заявника щодо реєстрації її народження, суд приходить до висновку про підтвердження того факту, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Ужгород, у матері [PERSON] , [INFO]. Реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , і визначення її походження провести за ч. 1 ст. 135 СК України, зазначивши в графі «відомості про батька» - [PERSON] , громадянин України.

Outcome: approved