Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 03.09.2025 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 200813,46 грн., з яких: 46703,82 3% річних та 154109,64 грн. інфляційних втрат, та понесені судові витрати по сплаті судового збору, оскільки відповідачі не виконують рішення суду. В обґрунтування позову вказує, що 26.01.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено кредитний договір №11110764000, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 45 500,00 доларів США, що еквівалентно 229 775,00 грн., строком з 26.01.2007р. по 26.01.2012р. з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3% річних. Відповідно до положень зазначеного Договору та графіку погашення кредиту, відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені строки. Виконання зобов`язань позичальника за Договором забезпечується іпотекою нерухомого майна, а саме трикімнатною квартирою, розташованою на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку літ. А за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв.м. Також, 26.01.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», з однієї сторони, та [PERSON] був укладений договір поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.05.2012 р. по справі №2-648/11 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк»: заборгованість за кредитним договором № 11110764000 від 26.01.2007 року в сумі 316 951,32 грн.; заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом в сумі 30 091,07 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам в сумі 1659,52 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 1445,13 грн., а всього в сумі 350 147,04 грн. В подальшому, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі низки кредитних договорів та договорів забезпечення. Також, на підставі цього Договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги за певною кількістю договорів іпотеки, до складу яких увійшли і кредитний договір укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» № 11110764000 від 26.01.2007 року та іпотечний договір, укладений на забезпечення виконання кредитного договору. На сьогоднішній день відповідачем рішення Суду не виконано, заборгованість згідно з рішенням суду складає 317 801,92 грн. (основна сума заборгованості за договором з 02/04/2017 до 23/02/2022), що підтверджується Довідкою про наявність непогашеної заборгованості.. Також зазначає, що нарахування 3 % річних, інфляційних витрат є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Вказує, що загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення Відповідачем сплати за Договором про надання споживчого кредиту № 11110764000, складає: згідно з Розрахунком суми 3 % річних, за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 46 703,82 грн., сума інфляційних втрат, становить: 154 109,64 грн., а всього сума заборгованості (загальна сума 3 % річних, інфляційних втрат) [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» становить 200 813,46 грн., тому за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Вишневська О.І. не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно поштового повідомлення, а.с. 41-42, 43-44, а також за допомогою оголошень про виклик відповідачів, які було опубліковано на сайті Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а.с. 50, 51, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили, відзив на позов до суду не надавали. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-30 год. 13.11.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 01.12.2025 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки існує сукупність умов, передбачених нормами ч.1 ст. 280 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом, 26.01.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та\~ [PERSON] \~укладено договір про надання споживчого кредиту \~№ 11110764000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти у іноземній валюті у сумі 45500 доларів США під 13,3% річних зі строком повернення кредиту не пізніше 25.01.2017 р., якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди (а.с. 13-15). Також, 26.01.2007 між АІКБ «УкрСиббанк» та\~\~ [PERSON] \~\~ було укладено договір поруки № 11110764000П, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11110764000 від 26.01.2007, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 11, 12). Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.05.2012 року у справі №2-648/11 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 316951 грн. 32 коп. заборгованості за договором кредиту солідарно, по 850 грн., з кожного, судового збору, та по 60 грн., з кожного, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в солідарному порядку (а.с. 23). 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 2, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості в тому числі права право вимоги за кредитним договором № 11110764000 від 26.01.2007 року (а.с. 24-28, 28 зворот-30). Також, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 інфляційні втрати складають 154109,64грн., 3% річних 46703,82 грн. (а.с. 19-20). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З положень ст.12 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.05.2012 року у справі №2-648/11 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 316951 грн. 32 коп. заборгованості за договором кредиту, по 850 грн., з кожного судового збору, та по 60 грн., з кожного, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в солідарному порядку (а.с. 23). Згідно ч. 1\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2\~ст. 82 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом цієї норми, правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. У частині першій\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як свідчить тлумачення\~статті 526 ЦК України\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При цьому, слід звернути увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15) Судове рішення не породжує грошове зобов`язання і не змінює правовідносини сторін. Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Таким чином, з ухваленням 11.05.2012 рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованістьне припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу. Як вбачається з наданого розрахунку, позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3 % річних, які розраховані з моменту настання строку повернення кредиту. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачі не надали суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довели відсутність заборгованості. З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. Аналізуючи викладені норми права та враховуючи, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, в свою чергу у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 154109,64 грн. та 3% річних у розмірі 46703,82 грн. за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з кожного відповідача по 1211,20 грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову, із розрахунку (2422,40/2). На підставі ст. ст. 526, 599, 625 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved