Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09.09.2025 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає, що сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, просить позов задовольнити. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 11.09.2025 №1763730, щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] , в м. Одесі та Одеській області відомості відсутні. Згідно з відомостями ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області від 16.09.2025 №518820405, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації по Одеській області та м. Одеси не значиться. Відповідно до вказаної у позовній заяві інформації, останньою відомою адресою проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 30.10.2023 №2616-7001916038 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачка [PERSON] , [INFO] фактично проживає як ВПО за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 вся територія м. Севастополь є тимчасово окупованою. Справа підсудна Київському районному суду міста Одеси на підставі Розпорядження Голови Верховного Суду від 05.07.2022 року № 36/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суд Автономної Республіки Крим та м.Севастополя)» змінено територіальну підсудність судових справи (окрім кримінальних проваджень) Ленінського районного суду м. Севастополя на Київський районний суд м. Одеси. З метою недопущення порушення правил підсудності, а також прав відповідача на\~справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи,\~усунення сумнівів щодо вірного зазначення адреси зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, а також його ймовірної реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, ухвалою від 25.09.2025, зобов`язано\~Міністерство соціальної політики України\~надати суду відомості з ЄІБД ВПО щодо відповідача [PERSON] , [INFO] . Однак, станом на 21.10.2025, відповідь з \~Міністерства соціальної політики України до суду не надійшла. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Сікора В.Є. не з`явились, позивачка надала до суду заяви у якіх просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, на примирення не згодна. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, відзиву, заяв та клопотань від останнього до суду не надходило. З метою належного повідомлення відповідача на офіційному веб-сайті "Судова влада" розміщувались оголошення про виклик у судові засідання. \~ \~ \~ \~Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України\~регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 112 Сімейного кодексу України\~передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що 21.07.2007 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, який зареєстрований 21.07.2007\~року Відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у місті Севастополі, за актовим записом №187. Вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у місті Севастополі. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Майновий спір на момент розірвання шлюбу між сторонами відсутній. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги. Тривалий час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, припинили спілкування, шлюбно-сімейні відносини мають формальний характер. Позивачка доводить, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованим, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони\~\~наміру не мають. Відповідач у визначений судом час, наданим правом не скористався, відзив та заперечення суду не надав. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд встановив, що сім`я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення.

Outcome: approved