Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

07.08.2025 від АТ "Перший Український Міжнародний Банк" через систему "Електронний\~суд"\~до Тячівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 38 353 грн 29 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 2 422 грн 40\~коп. На обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що 10.10.2013\~між АТ "Перший\~Український Міжнародний\~Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №\~24364850, за умовами якого [PERSON] отримав 11 438 грн 00 коп. 30.04.2021 між АТ "Перший\~Український Міжнародний\~Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001866654701, за умовами якого [PERSON] отримав 15 000 грн 00 коп. Водночас, відповідач не виконує свої кредити зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 складає: 1. По кредитному договору №\~24364850 від 10.10.2013 у загальному розмірі 20 006 грн 80 коп., з яких: 11 437 грн 73 коп. - заборгованість за кредитом; 8 569 грн 07 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. 2. По кредитному договору № 1001866654701 від 30.04.2021 у загальному розмірі 18\~346 грн 49 коп., з яких: 9 366 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом; 2 грн 14 коп. - заборгованість за процентами; 8 977 грн 50 коп. - заборгованість за комісією. Таким чином, загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами складається у розмірі 38 353 грн 29 коп. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.08.2025 цивільну справу № 307/2897/25 передано за територіальною підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. 30.09.2025 цивільна справа надійшла до суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 31.10.2025. 31.10.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача відкладено судовий розгляд на 25.11.2025. 25.11.2025 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача Супрун Є. В. у позовній заяві просила проводити судовий розгляд за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечувала. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуті АТ "Перший Український Міжнародний Банк", затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 87 від 25.11.2021) (а. с. 107-116). Даними заяви № 1001866654701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.04.2021, Паспорта споживчого кредиту, заяви-анкети (опитувальник) на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копії паспорта громадянина України, Публічної пропозиції ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, довідкою про збільшення кредитного ліміту від 10.10.2013, платіжною інструкцією №\~TR.49072525.98861.8810 від 30.04.2021 підтверджується, що 10.10.2013 та 30.04.2021 між АТ\~"Перший Український Міжнародний Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~24364850 та № 1001866654701, за умовами першого отримав 11 438 грн 00\~коп., а за умовами другого отримав 15 000 грн 00 коп. на строк 24 міс., з річною\~процентною ставкою 0, 01 %. Договори містять підпис [PERSON] в якості позичальника (а. с. 26-33, 36-50, 56, 57). Згідно розрахунків заборгованості загальний розмір заборгованості [PERSON] складає: за\~кредитним договором №\~24364850 від 10.10.2013 - 20 006 грн 80 коп., з яких: 11\~437 грн 73 коп. - заборгованість за кредитом; 8 569 грн 07 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн 00 коп. - заборгованість за комісією; за кредитним договором №\~1001866654701 від 30.04.2021 - 18\~346 грн 49 коп., з яких: 9 366 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом; 2 грн 14 коп. - заборгованість за процентами; 8 977 грн 50 коп. - заборгованість за комісією (а. с. 58-71). Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості, дату та суми нарахування процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням кредитних договорів № 24364850 від 10.10.2013 та № 1001866654701 від 30.04.2021 та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цими договорами. Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за кредитним договором № 1001866654701 від 30.04.2021 суд зазначає наступне. Кредитним договором № 1001866654701 від 30.04.2021 передбачено пунктом 5 щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3.99 % (а. с. 26). Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Кредитним договором № 1001866654701 від 30.04.2021, підписаного [PERSON] встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3.99\~%, нарахування якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними. Враховуючи, що вимагається до стягнення 8 977 грн 50 коп. - заборгованості за комісією за кредитним договором № 1001866654701 від 30.04.2021, за пунктом, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ\~"Перший Український Міжнародний Банк" в частині стягнення заборгованості за комісією. За таких обставин, позовні вимоги Акціонерного товариства\~"Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №\~24364850 від 10.10.2013 у розмірі 20 006 грн 80 коп., та за кредитним договором № 1001866654701 від 30.04.2021 у розмірі 9 368 грн 99 коп. підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, до задоволеної частини позовних вимог (а. с. 1).

Outcome: partial