Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03.12.2024 року у м. Луцьку по вул. Ковельська, 40, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Honda», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda», р.н. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку та внаслідок чого по інерції зіштовхнувся з автомобілем «Renault», р.н. [NUMBER] , який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda», р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 2.3.6., 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема і належний позивачу транспортний засіб марки RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.01.2025 року у справі № 161/22592/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу RENAULT MEGANE, р.н. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яке виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 75394,44 гривень. З метою проведення транспортного засобу у стан, який він мав до ДТП, позивачем був здійснений відновлювальний ремонт на загальну суму 81598,60 гривень. А тому, вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром відновлювального ремонту транспортного засобу та страховим відшкодуванням, а також франшизу, що становить всього 6204,16 гривень. Ухвалою судді від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. 08 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. У відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що 03.12.2024 року о 07.50 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Honda», р.н. [NUMBER] в м. Луцьку по вул. Ковельська, 40, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda», р.н. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку та внаслідок чого по інерції зіштовхнувся з автомобілем «Renault», р.н. [NUMBER] , який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda», р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 2.3.б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року [PERSON] визнано у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. У звіті про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_241204-299270 від 03 квітня 2025 року, проведеного на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна», зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля\~«Renault»,\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~ \~з урахуванням зносу складає 89501,33 гривень (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). Відповідно до полісу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № 222333607 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальником є\~ [PERSON] , забезпечений транспортний засіб «Honda», р.н. [NUMBER] , поліс діяв з 25.07.2024 по 24.07.2025. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну\~становить 160000,00 грн., розмір франшизи - 2500,00 грн. Відповідно до листа ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 08.04.2025 визначено суму збитку в розмірі 77944,44 гривень, та виплачено позивачеві страхове відшкодування за шкоду, заподіяну належному його майну, у загальному розмірі 75944,44 гривень, з врахуванням франшизи в сумі 2500 гривень. Разом з тим, встановлено, що позивач не оспорював звіт № SOS_241204-299270 від 03 квітня 2025 року та розмір страхової виплати, що була виплачена \~ПАТ СК «ПЗУ Україна» в розмірі 75394,44 гривень. Статтею 11\~ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (стаття 1166 ЦК України). Стаття 1187 ЦК України\~відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Із положеньпункту 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України\~слідує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга\~статті 1192 ЦК України). Згідно зі\~статтею 979 ЦК України\~договір страхування укладається відповідно до цього\~Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Статтею 3 Закону №1961-ІV\~ Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ унормовано, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до\~статті 6 Закону №1961-ІV\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як передбачено пунктом 12.1 статті 12 Закону №1961-ІV розмір франшизипри відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.\~\~Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За змістом пункту 22.1\~статті 22 Закону №1961-ІV\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - це шкода, що заподіяна майну потерпілого (стаття 28 Закону №1961-ІV). Із положень\~статті 29 Закону №1961-ІV\~слідує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом пункту 36.2\~статті 36 Закону №1961-ІV\~страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими\~прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Статтею 1194 ЦК України\~визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому законом. Особа має право на відшкодування майнової шкоди у разі понесення нею втрат, пов`язаних із знищенням або пошкодженням майна. У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати потерпілого на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди та поміщення його на стоянку з поважних причин. У разі знищення транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після цієї пригоди. Майнова шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна та грошових витрат на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Водночас, страховик і потерпілий можуть досягти згоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна. Ця домовленість є визначальною при вирішенні питання щодо розміру завданої шкоди та розміру належної страхової виплати. Близькі за змістом висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018року (справа №205/2450/16-ц) і постанові від 6 червня 2018 року (справа №357/3729/17). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 жовтня 2021 року (справа №362/3043/18) зазначив, що потерпіла особа та страховик мають право визначити розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку без проведення експертизи (оцінки). Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2\~статті 36 Закону №1961-ІV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору. Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог\~Закону №1961-ІV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі\~статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1\~статті 22 Закону №1961-ІV\~у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі\~статті 1194 ЦК України\~у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: - загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог\~Закону №1961-ІV; - чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1\~статті 22 Закону №1961-ІV. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1\~статті 22 Закону №1961-ІV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Аналогічні висновки зроблені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23). Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, яким керував відповідач була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», ліміт відповідальності 160000 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля марки \~«Renault», р.н. [NUMBER] , \~з урахуванням зносу складає 89501,33 гривень, тобто не перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, а тому відсутні підстави для покладення обов`язку з відшкодування шкоди на відповідача. В ході розгляду справи судом встановлено, що узгодження розміру страхового відшкодування було наслідком добровільного волевиявлення позивача. Позивач погодився із розміром страхового відшкодування в розмірі 75444,44 грн., діючи добровільно та на власний розсуд, страхове відшкодування у вказаному розмірі йому було виплачене. Зважаючи на те, що позивач добровільно погодився з розміром страхової виплати, та у зв`язку з тим, що ліміт відповідальності відповідача за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності становив 160 000 гривень, тобто не перевищував розмір завданої шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення різниці між фактично понесеними витраттами на відновлювальний ремонт та страховим відшкодуванням. Разом з тим, Статтею 9 Закону України "Про страхування"\~визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зіст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього\~Закону\~страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2500 гривень не відшкодований страховою компанією при виплаті страхового відшкодування, дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 40,3 % в сумі 488,11 грн.

Outcome: partial