Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач звернувся системою «електронний суд» до суду із даним позовом, в якому зазначив, що здійснює діяльність із розподілу природного газу, та надає таку послугу відповідачу на адресу [ADDRESS] . У відповідача внаслідок несплати у повному обсязі вказаних послуг, у період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 5051,88 грн. Ухвалою суду від 05.08.2025 р. було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. 27.08.2025 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, де вказала, що проти позову заперечує у повному обсязі з наступних підстав. До суду не надано документів, що підтверджують правоздатність та дієздатність позивача, оскільки не були надані ні копія статуту, ні витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ні копія ліцензії на здійснення розподілу природного газу. Позов підписано неналежною особою [PERSON] , оскільки матеріали не містять належних доказів її повноважень. Довіреність, видана тво голови правління Панковим О.Ю. на представництво інтересів позивача адвокатом Тузко Н.Г. є нікчемною, оскільки у ній відсутні ідентифікуючі відомості представника номер паспорту або РНОКПП. Також вважала, що адвоката Тузко Н.Г. не існує, і вказана особа є секретарем у АТ «Харківгаз», і подання від неї позову є шахрайством. Окрім того, суд незаконно відкрив провадження у справі, так як позивач не сплатив судового збору, а додав дві квитанції про сплату судового збору за даний позов від Малинівського склозаводу, який не є стороною у даній справі. Заборгованість, що нарахована відповідачці, є безпідставною, оскільки нарахування здійснено безпідставно та відсутні первинні документи бухгалтерського обліку (де б була вказана особа, що здійснювала господарську операцію). Позивач неналежним чином виконував свої обов`язки по договору та вів неналежний облік показів лічильника, що спотворило обсяг замовлення річної потужності з 2021 по 2023 роки і призвело до зайвих нарахувань, які не відповідають реальному споживанню газу за газовий рік, що минув. Позивач не довів, яким чином на особовому рахунку відповідачки з 01.10.2021 по 30.09.2022 обсяг спожитого газу 4231,05 куб.м, хоча у відповідачки споживання газу йде не більше 2200 куб.м. Окрім того, на підставі Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері газопостачання під час воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479 від 01.01.2023 встановлено мораторій на підвищення цін на ринку природного газу, а також протягом дії воєнного стану та шести місяців після його припинення або скасування, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості , у тому числі подавати судові позови. Також посилалася на Постанову Верховної Ради України від 18.03.1999 р. «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України», за якою, встановлено плату за житло і комунальні послуги не більше 15 відсотків фактично отриманого сукупного доходу сім`ї. Рівень сукупного доходу сім`ї і частка плати за житлово-комунальні послуги у цьому доході встановлюються на підставі декларування доходів усіх членів сім`ї. Посилання на законодавчі та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність НКРЕП, є некоректними, оскільки рішенням Конституційного суду від 13.06.2019 було визнано неконституційними низку статей Закону України «Про національну комісію що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та констатував, що утворений незалежний державний орган, який має ознаки центрального органу влади, але не підпорядковується КМУ, не узгоджується з Конституцією. У судове засідання представник позивача не з`являлася, 06.11.2025 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, де вказала, що позов підтримує у повному обсязі. За клопотанням відповідачки від 26.08.2025 розгляд справи переносився для надання їй можливості отримати та подати до суду додаткових доказів. Відповідачка у судові засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Судові повістки не отримала, та конверти з поштовою кореспонденцією повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній», а також з поміткою «невдала спроба вручення». Самостійно розглядом справи відповідачка не цікавилася, номер телефону суду не повідомила. У справі є заява відповідачки [PERSON] , датована 26.08.2025 про розгляд справи у її відсутності. 06.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, після чого поновив розгляд для встановлення обставини щодо показань газового лічильника відповідачки за кожен місяць газового року за період з 01.10.2021 по 30.09.2022, після чого отримавши 13.11.2025 від представника позивача письмові додаткові пояснення та заяву 25.11.2025, суд 26.11.2025 повернувся до стадії ухвалення рішення. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані сторонами заяви та документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 17) За [PERSON] з 12.02.2021 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-12) 09.03.2021 [PERSON] подала до АТ «Харківгаз» заяву про укладення договору розподілу природного газу по об`єкту за адресою [ADDRESS] , а також 09.03.2021 підписала оператору ГРМ «АТ «Харківгаз» заяву-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого НКРЕП від 30.09.2015 №2498 (на офіційному сайті НКРЕП) за адресою [ADDRESS] з опалювальною площею 98,4 кв.м та щодо 2 зареєстрованих осіб. (а.с. 7-8) 05.03.2021 УСЗН Люботинської міської ради повідомило [PERSON] , що [PERSON] за адресою [ADDRESS] знятий з обліку Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги у зв`язку зі зміною місця проживання 28.01.2021 (а.с. 8) Працівником АТ «Харківгаз» здійснено розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу абоненту [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] за [ADDRESS] за період з січня 2023 року по червень 2023 року, де зазначено обсяг спожитого газу за цей період 4231,05 куб.м, величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік 352,59 куб.м. За кожен місяць з січня по червень 2023 року включно нараховано по 841,98 грн на однаковий щомісячний обсяг замовленої потужності 352,59 куб.м за тарифом 2,388 грн/куб.м. Загальна сума за розподіл природного газу за цей період 5051.88 грн. (а.с. 10) [PERSON] отримувала квитанцію від АТ «Харківгаз» за жовтень 2022 року, де вказані показання лічильника газу 01.09.2022: 5432,37, та 01.10.2022: 5468. Нараховано за жовтень 2022 року 328,10 грн (разом з ПДВ 410,12 грн) із розрахунку 137,40 куб.м за тарифом 2,388 грн/куб.м. Також у даній квитанції роз`яснено обсяги замовленої потужності на 2022 рік 137,40 куб.м на місяць (загалом 1648,76 куб.м на рік) та на 2023 рік 352,59 куб.м на місяць (загалом 4231,05 куб.м на рік. При цьому роз`яснено, що за Кодексом ГРМ р.VI гл.6, р.ІХ гл.4, р.ХІ гл.3 фактичний обсяг споживання за газовий рік (01.10.2021-30.09.2022) склав 4231,05 куб.м. Зазначений обсяг буде використаний для визначення розміру величини річної замовленої потужності на 2023 рік. (а.с. 45) АТ «Харківгаз» сформувало інформаційну довідку щодо обсягів споживання природного газу абонентом [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , де зазначено період споживання з 01.01.2022 по 30.06.2023, вказано показання лічильника газу, походження показників лічильника (концентр, розрахунок, контрольні показники, реєстр НАК або надані споживачем), обсяг спожитого газу та нарахування.(а.с. 83) Представником позивача надано аналогічну довідку за період з 01.10.2021 по30.06.2023 (а.с. 100) Згідно копій з журналів контрольних показань лічильників Мереф`янської дільниці, показання лічильника за адресою [ADDRESS] за лютий 2023 року вказані 7487 куб.м, та за червень 2023 року вказані як 8142 куб.м. (а.с. 84-85) [PERSON] зверталася до АТ «Харківгаз» із заявою, датованою 30.06.2023 про надання їй акту прийому-передачі природного газу за період з 01.01.2020 по 30.06.2023 (а.с. 43-44) Відповідно до п.3 ч.3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу»\~передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку,передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. На виконання статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу природного газу (надалі Типовий договір). Згідно Постанови НКРЕКП від 13.03.2015 № 789 ПАТ «Харківгаз» (після перейменування АТ «Харківгаз») мало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ за врегульованим тарифом на території Харківської області (крім м. Харкова, Харківського та Дергачівського районів Харківської області) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Харківгаз». Постановою НКРЕКП № 809 від 19.06.2017 було змінено постанову від 13.03.2015 № 789 та передбачено, що АТ «Харківгаз» було газорозподільним підприємством, що здійснював діяльність розподілу природного газу в Харківській області. 28.06.2023 Постановою НКРЕКП № 1132 дію ліцензії АТ Харківгаз» на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП від 19.06.2017 № 809 зупинено. Обсяги споживання природного газу споживача визначаються згідно з Правилами комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі, зазначеними у розділі IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494 (надалі Кодекс ГРС). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2080 від 07.10.2019 внесені зміни до Типового договору розподілу природного газу, згідно з якими був змінений порядок оплати послуг з розподілу природного газу, як складової вартості природного газу. Згідно із цими змінами, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу ГРС. Частини 1 та 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС встановлюють наступне: 1. Розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. 2. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за\~ газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Згідно до абзацу другого пункту 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості\~послуги з\~розподілу природного\~газу за\~цим Договором\~здійснюється Споживачем,\~який є\~побутовим,\~до 20\~числа (включно)\~місяця,\~в якому\~надаються послуги\~з розподілу\~природного газу,\~на підставі\~рахунка Оператора\~ГРМ. Відповідно до ч. 1 ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд в свою чергу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не вбачає підстав для визнання поданих сторонами доказів недопустимими. Розглядаючи викладені у запереченнях на позов доводи відповідачки, суд зазначає наступне. Щодо повноважень представника позивача суд встановив наступне. Згідно до частини 4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до\~Закону України\~"Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до\~Закону України\~"Про безоплатну правничу допомогу". Судом встановлено, що повноваження представника позивача у даній справі відповідно до п.1 ч.4 ст.62 ЦПК України підтверджено довіреністю на ім`я адвоката Тузко Н.Г., в якій вказано реквізити її адвокатського свідоцтва, та дана довіреність разом із позовом подана представником позивача системою «електронний суд», отже копія завірена кваліфікованим електронним підписом представника позивача. [PERSON] , згідно до відомостей у Єдиному Реєстрі Адвокатів України, є діючим адвокатом та реквізити її посвідчення адвоката відповідають відомостям з цього реєстру. Щодо сплати судового збору у даній справі судом встановлено, що квитанції про сплату судового збору №36158 від 16.04.2025 на суму 2119,60 та №33764 від 11.02.2025 на суму 302,80 грн, платником в яких є ТОВ «Малинівський Склозавод», мають призначення «за подання АТ «Харківгаз» позовної заяви до Люботинського міського суду Х/О» та «за подання АТ «Харківгаз» заяви про видачу судового наказу до Люботинського міського суду Х/О» відповідно. Позивачем сплачено судовий збір двома квитанціями відповідно до положення ч.2 ст. 164 ЦПК України (раніше АТ «Харківгаз» вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] , який у подальшому був скасований). Реквізити отримувача у квитанціях зазначені вірно, сукупна вартість сплаченого судового збору є 2422,40 грн, що є вірним із врахуванням особливостей подання позову системою «електронний суд». Перевіркою у системі діловодства «Д-3» не встановлено, що ці квитанції було поєднано з іншими цивільними справами, а отже на даний час не встановлено зловживання позивачем щодо сплати судового збору. Можливість сплати судового збору за позивача іншою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Малинівський Склозавод» вже була предметом розгляду Харківським апеляційним судом у справі №\~\~619/7376/24, та суд апеляційної інстанції постановою від 14 листопада 2024 року визнав цей спосіб таким, що відповідає законодавству. Суд не приймає посилання відповідачки на незаконність діяльності НКРЕКП, оскільки Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»\~ на даний час є чинним, а відповідачка не вказує, які конкретні положення цього Закону, що визнані Рішенням Конституційного Суду\~№ 5-р/2019 від 13.06.2019, такими, що не відповідають Конституції України, застосовані до даних правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідачка посилається на те, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з цим позовом, оскільки на АТ «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» поширюється заборона подавати позов, зокрема, про стягнення заборгованості за природний газ, відповідно до приписів абзацу 5 частини другої\~статті 1 Закону України № 2479-ІХ від 29.07.2022 «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування»\~(далі - Закон №2479-ІХ). Так, згідно з положенням абзацу п`ятого частини другої\~статті 1 Закону №2479-ІХ\~передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої\~статті 2 цього Закону. Отже відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за постачання природного газу, що встановлено імперативною нормою\~Закону\~та унеможливлює задоволення позовних вимог. Разом з тим, відповідач не звернув уваги, що абзац другий частини третьої\~статті 2 цього Закону, в свою чергу передбачає, що постачальникам природного газу компенсуються: різниця між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, за період з 1 березня 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання. Тобто, абзац п`ятий частини другої\~статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування»\~та абзац другий частини третьої\~статті 2 цього Закону, вказують, що забороняється вчиняти дії щодо примусу стягнення заборгованості, яка підлягає компенсації як різниця між вартістю послуг з постачання газу з врахуванням втрат, які понесло підприємство внаслідок воєнних дій та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання. Щодо твердження відповідачки про застосування до правовідносин положень Постанови Верховної Ради України «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» про те, що плата за комунальні послуги не повинна перевищувати 15% фактично отриманого сукупного доходу сім`ї, суд зазначає наступне. Так, Постановою ВР України «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» від 18.03.1999 р., плата за комунальні послуги не повинна перевищувати 15% фактично отриманого сукупного доходу сім`ї, що встановлюється на підставі декларування доходів усіх членів сім`ї. Виконання даної постанови покладено на КМУ, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування. Зазначена Постанова застосовується при прийнятті нормативних актів, що надають право на компенсацію з державного чи місцевих бюджетів оплати за житлово-комунальні послуги, пільг, субсидій та ін., що призначаються після звернення та подання декларацій в органах соціального захисту населення. Разом з цим, відповідачкою [PERSON] не надано відомостей до суду про те, що вона зверталася до органів соціального захисту для їх призначення та доказів зворотного не надано. Тому зазначені заперечення Відповідача не можуть бути прийняті судом. На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 09.03.2021 [PERSON] уклала із АТ «Харківгаз» договір про отримання послуг з розподілу природного газу за адресою [ADDRESS] , та підписуючи заяву-приєднання, приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 №2498. АТ «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» на період спірних правовідносин надавало послуги з розподілу природного газу в Харківській області. Вартість послуг з розподілу природного газу, що були надані відповідачці [PERSON] у період з січня 2023 року по червень 2023 року, АТ «Харківгаз» нарахувало у 5051,88 грн із розрахунку місячного обсягу річної потужності 352,59 куб.м, виходячи з обсягу спожитого природного газу 4231,05 куб.м. Тариф на послуги розподілу природного газу затверджено Постановою НКРЕП від 2771 від 22.12.2021 (яка була чинною, станом на момент отримання послуг) на рівні 1,99 грн за 1 куб.м\~на місяць без урахування ПДВ. З ПДВ ця сума відповідає 2,388 грн за 1 куб.м на місяць. Для розрахунку вартості розподілу природного газу позивачем узятий попередній газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022, що відповідає приписам частини 2\~глави 6\~розділу VI\~Кодексу ГРС.\~ Поняття газового року визначено у пункті 4 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого НКРЕКП постановою №2494 від 30.09.2015, згідно до якого, газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. Для розрахунку спожитого газу у газовому році в період з 01.10.2021 по 30.09.2022 позивач використав наявні у нього відомості щодо показань лічильника відповідачки [PERSON] , які зафіксовані у інформаційній довідці щодо обсягів споживання природного газу абонентом [PERSON] (а.с. 83, 100) та у журналах контрольних показань лічильників Мереф`янської дільниці (а.с. 84-85). Ці документи суд вважає належними та допустимими доказами, які свідчать про обсяги споживання природного газу відповідачкою, що стало підставою для формування розрахунку заборгованості. Тому суд не приймає доводи відповідачки про те, що позивачем не надано первинних документів бухгалтерського обліку, з яких розраховано заборгованість. З наданої позивачем інформаційної довідки щодо обсягів споживання природного газу абонентом [PERSON] (а.с. 100) та журналів контрольних показань лічильників Мереф`янської дільниці вбачається, що у газовому році в період з 01.10.2021 по 30.09.2022 відповідачка, згідно показів лічильника газу, використала наступні обсяги споживання газу: за жовтень 2021 року 1318,90 куб.м, за листопад 2021р. 464,15 куб.м, за грудень 2021р. 596,74 куб.м, за січень 2022р. 682,59 куб.м, за лютий 2022р. 392,63 куб.м. за березень 2022р. 668,10 куб.м, за квітень 2022р. 22,24 куб.м, за травень 2022р. 32,67 куб.м, за червень 2022р 6,26 куб.м, за липень 2022р. 22,25 куб.м, за серпень 2022р. є перерахунок та вказане значення «-11,11» куб.м, за вересень 2022р. 35,63 куб.м. Джерелом походжень показників лічильника зазначено за усі місяці цього періоду «концентр» та за листопад 2021 зазначено «контрольні показники». Разом за газовий рік у період з 01.10.2021 по 30.09.2022 відповідачка використала 4231,05 куб.м газу. У своєму відзиві (аркуші справи 31-32) [PERSON] зазначає, що споживає природний газ не більше ніж 2200 куб.м на рік, і ніяк не могла спожити 4231,05 куб.м. за період з 01.10.2021 по 30.09.2022. Відповідачкою не надано доказів про те, що у газовому році у період з 01.10.2021 по 30.09.2022 у неї був спожитий менший обсяг природного газу, ніж вказаний у довідці позивача 4231,05 куб.м на аркуші справи 100. За цих обставин, судом встановлено, що розрахунок заборгованості позивачем здійснено вірно, він відповідає наведеним вище нормам законодавства та відомості для нього були отримані за наслідками показань лічильника споживача. \~ \~ \~ \~Викладені у запереченнях відповідачки доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача вартості послуг з розподілу природного газу у розмірі 5051,88 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved