Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С01.190.73080 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки (надалі Договір кредиту). Відповідно до умов договору кредиту № С01.190.73080 від 16.07.2016 банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня (надалі Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard (далі Кредитна карта). Як йдеться в п.3 Договору Банк надає Клієнту Кредит шляхом встановлення відповідної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 5000,00 грн.; проценти в розмірі 42% річних. Як вказано в позовній заяві, банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн строком до 16.07.2021 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором №С01.190.73080 від 16.07.2016 станом на 03.12.2020 року (дата відступлення) становить 15161,10 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 5000,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10161,10 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0 грн. 03.12.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія\~«Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова Компанія\~«Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді в день укладення цього договору. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право вимоги за договором № С01.190.73080 від 16.07.2016, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Як зазначено у позовній заяві, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести до закінчення розгляду справи, становить 7000,00 гривень. Так, між ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024. Сторони в п.п. 3.1.1 додатковою угодою визначили, що клієнт сплачує на користь об`єднання винагороду, зокрема, у розмірі 7000,00 гривень за проведення консультацій з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовки проекту позовної заяви для направлення до суду 1 (однієї) позовної заяви згідно реєстру боржників. Так, на виконання умов, визначених розділом 3 договору складено акт № 1 від 14.05.2025 року приймання-передачі наданої правової допомоги, відповідно до котрого, вказується розмір та обсяг наданої правової допомоги із зазначенням вартості. Відповідно до акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 147000,00 гривень, в котрий відповідно включено правову допомогу до позичальника [PERSON] за угодою №С01.190.73080, що була сплачена ТОВ «ФК «Профіт Капітал» об`єднанню в повному обсязі, та підтверджується платіжним дорученням. Отже, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості в розмірі 15161,10 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 5000,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10161,10 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не направив свого представника (а.с. 58 ). В прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» Ушакевич М.П. зазначила, що у випадку неявки позивача або його представника у судове засідання, розглядати справу без участі позивача та його представників. Суд створив\~учасникам процесу\~належні умови\~для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив. Під час судового розгляду [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно укладав договір з ПАТ «Ідея Банк», користувався послугами Банку, брав кредитні кошти і вчасно повертав. Проте, в зв`язку з тим, що пройшло вже багато часу та через те, що захворів та довгий час лікувався, достеменно не пам`ятає, які суми брав в кредит. Разом з тим, [PERSON] зазначив також, що періодично погашав свою заборгованість. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК Україн суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 16.07.2016 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С01.190.73080 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки (далі договір кредиту), відповідно до п.3 Договору банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі-Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. (п.п. 3.1 Договору); ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 5000,00 грн. (п.п.3.2 Договору кредиту); процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42.0000% річних (п.п.3.3 Договору кредиту) (а.с. 5-6). Зазначений договір підписано відповідачем власноручно. Також до матеріалів справи долучено заяву з особистими даними [PERSON] від 16.07.2016 (а.с. 7) та заяву про розмір щомісячного доходу [PERSON] (а.с. 8), які мають підпис відповідача. Відповідно до наданої позивачем копії виписки від 03.12.2020 по рахунку № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] , назва: [PERSON] , виписка з 16.07.2016 по 03.12.2020, 25.07.2016 видано транш кредиту у розмірі 200,00 грн. та 23,00 грн (графа "Кредит"). У той же день кошти в тому самому розмірі повернулися на рахунок банку (графа "Дебет"). Крім того, з виписки вбачається, що позивачем періодично надавались кредитні кошти, а відповідачем періодично у той самий період та в тому самому розмірі здійснювались погашення строкових платежів за кредитом. Окрім цього, виписка містить відомості, що рух коштів по рахунку здійснювався і для погашення заборгованості по іншому кредитному договору (а.с. 9-12). Досліджуючи дану виписку, судом було встановлено, що з 16.07.2016 по 03.12.2020 відповідачем використано 5569,80 грн, повернуто Банку 5569,80 грн. Як вбачається з копії довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С01.190.73080 від 16.07.2016 станом на 03.12.2020 має заборгованість у розмірі 15161,10 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 5000,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10161,10 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0 грн (а.с. 13). 03.12.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія\~«Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, копію якого долучено до позовної заяви (а.с. 22-24). Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 за цим договором клієнт відступає, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається, в день укладення цього договору, клієнтом фактору в електронному вигляді (на CD/USB у форматі .xls) та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. В доданій до позовної заяви копії Реєстру Боржників від 03.12.2020 міститься запис під порядковим номером 3316 про кредитний договір № С01.190.73080 від 16.07.2016, боржник: [PERSON] , загальна сума заборгованості: 15161,10 гривень (а.с. 25-27). На підтвердження здійснення платежу за договором факторингу позивачем долучено копії платіжних доручень (а.с. 28-29). 05.05.2025 позивач надіслав відповідачу [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за вих. № 1/2025, у якій вимагав достроково повернути прострочену суму заборгованості, прострочену заборгованість за відсотками, прострочену заборгованість за комісією та інші належні до сплати платежі за кредитним договором (а.с. 14). Докази надсилання позивачем доєднано до матеріалів справи (а.с. 15-18). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, але разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача [PERSON] станом на момент подання позову існувала заборгованість перед позивачем. Досліджуючи надану суду виписку від 03.12.2020 по рахунку № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] , назва: [PERSON] , з 16.07.2016 по 03.12.2020, було встановлено, що наведений в ній розрахунок не відповідає заявленій до стягнення сумі на користь позивача. Приєднана до позову довідка-розрахунок заборгованості видана первісним позивачем, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитними коштами, ні факт наявності заборгованості, оскільки створюється в односторонньому порядку та залежить від волевиявлення первісного кредитора, з неї неможливо встановити, коли виникла заборгованість і механізм нарахування відсотків за користування кредитом. Позовна заява не містить обґрунтованого розрахунок сум, що стягуються, адже зазначена позивачем заборгованість складається із заборгованості за: основним боргом, нарахованими та несплаченими відсотками. Розрахунок сум, що стягується повинен бути аргументованим, переконливим, зрозумілим для аналізу та подальшої оцінки судом, що достатньо підтверджує результат математичного розрахунку викладеного шляхом обчислення, підрахування, лічби конкретних сум заборгованості тощо. Підсумовуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що первісний кредитор - Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором № С01.190.73080 від 16.07.2016 виконало, надавши відповідачу кредит у розмірі та у спосіб, визначений договором, а саме: первинних бухгалтерських документів, передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» або документів, передбачених ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» у разі здійснення розрахунків у сфері електронної комерції відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісним кредитором Акціонерним товариством «Ідея Банк» умов кредитного договору № С01.190.73080 від 16.07.2016, щодо здійснення безготівкового переказу, заявленої позивачем, грошової суми на банківський рахунок відповідача, Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В ухвалі про відкриття провадження у справі, серед іншого, було роз`яснено позивачу та відповідачу порядок та строки подачі доказів. Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд звертає увагу на те, що позивач не звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, матеріалами справи не підтверджується факт існування у відповідача [PERSON] перед позивачем заборгованості за угодою №С01.190.73080 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки від 16.07.2016. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 3028,00 гривень (а.с. 4). Крім того, у порядку розподілу судових витрат позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). В силу приписів ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи вищевикладене, суд з огляду на відмову в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed