Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 28.05.2021 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис за №606. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого вони припинили спільне проживання та проживають окремо. Збереження шлюбу вважає недоречним і відновлювати подружні стосунки із відповідачкою не бажає, оскільки це суперечить їх інтересам. Крім цього зазначає, що за час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка з весни 2025 року і до цього часу залишилася разом з батьком, зареєстрована та фактично проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , позивачка проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Так, зазначає, що саме відповідач займається вихованням та утриманням доньки, про що батьки домовились між собою.\~ Зважаючи на вищевикладене позивачка просила шлюб розірвати, а малолітню доньку [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу залишити проживати разом з батьком [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на його самостійному вихованні та утриманні. Ухвалою від 06.11.2025 р. відкрито провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву, де просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла його письмова заява, у якій вказує про визнання позову, просить розірвати даний шлюб та розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню оскільки визнані учасниками справи, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28.05.2021 р., який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис за №606, відповідно до свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] від 28.05.2021 р. Сторони припинили шлюбні стосунки, не вбачають можливості примирення та збереження сім`ї. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За час спільного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 02.09.2023 р. Судом встановлено відповідно до витягів з реєстру територіальної громади, що син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з батьком [PERSON] \~ за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Водночас, сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у його вихованні та утриманні, що підтверджується нотаріально посвідченим договором від 29.10.2025 р., з якого вбачається, що дитина [PERSON] , буде перебувати на утриманні батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. В силу ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено за згодою їх батьків, як це передбачено ч.1 ст.109 СК України. З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові від 15 січня 2020 року, №200/952/18, постанові №338/143/20 (провадження №61-6809св21), а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 07 грудня 2023 року. Крім цього, суд звертає на судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 02.04.2025 у справі №1 27/3622/24 зазначила, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Виходячи з пояснень сторін та доказів, які містять матеріали справи, спір між сторонами з приводу залишення малолітньої [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу разом з позивачкою відсутній. Тому, суд вважає, що після розірвання шлюбу малолітню [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити проживати із батьком [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідач забезпечує доньку [PERSON] , [INFO] , належними умовами для життя та розвитку, будучи її єдиним утримувачем і самостійно її виховуючи, необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання дитини її батьком, тобто відповідачем. Це важливо для захисту інтересів самої дитини, яка може залишитися без належного батьківського піклування. Встановлення цього факту має юридичні наслідки для відповідача і іншого способу його підтвердження немає.

Outcome: approved