Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 вересня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання № ОО 02-09-21-01-Ю, відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняла об`єкт оренди, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі обладнання, вартість об`єкта оренди складала 5880,00 грн. Відповідно до умов договору, орендна плата складає 500 грн за кожен місяць користування об`єктом оренди та виплачується орендарем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 02 числа кожного місяця. Наразі відповідач умови договору не виконує, об`єкт оренди не повертає, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 29 880 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість з орендної плати, 12 000 - неустойка, 5 880 грн - вартість неповернутого об`єкта оренди. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Верещінській І.В. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.04.2024 справу прийнято до розгляду, вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 08.05.2024 року від представника відповідача надійшов відзив у якому зазначено, що 02 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» з однієї сторони, та [PERSON] , (надалі - «Відповідач») уклали Договір №02-09-21-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. У відповідності з п. 1.5. Договору №02-09-21-01-Ю Кредит надається строком три місяці від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з «02» вересня 2021 року по «02» грудня 2021 року. Договір набуває чинності з моменту його укладання (підписання сторонами). З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача, які виникли по Договору №02-09-21-01-Ю, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» з однієї сторони, та [PERSON] уклали Договір застави транспортного засобу (додається). Для забезпечення виконання вимог по договору застави транспортного засобу Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» зобов`язало Відповідача встановити на автомобілі, що переданий в заставу, додаткове обладнання згідно Договору №ОО №02-09-21-01-Ю від 02 вересня 2021 року (автомобільний трекер). Строк дії договору оренди №ОО №02-09-21-01-Ю від 02 вересня 2021 року складав 3 (три) місяці. Відповідне обладнання було встановлено в м. Одеса., а позивач зареєстрована в м.Київ. Оскільки після закінчення строку дії договору оренди №ОО №02-09-21-01-Ю з пропозицією про його продовження Фізична особа-підприємець [PERSON] не зверталася, [PERSON] вважав договір припиненим і перестав користуватися майном. Вказував, що позивач на телефонні дзвінки не відповідала, а фізичної можливості повернути майно не було можливості у зв`язку із значною територіально віддаленістю, тому відповідач самостійно його зняв і воно знаходиться в нього на зберіганні і готовий його у будь-який момент повернути, а тому заява позивача про наявність збитків в сумі вартості об`єкта оренди, які підлягають відшкодуванню, на думку відповідача передчасна. Також, посилався на форс-мажорні обставини, а саме введення військового стану. Підсумовуючи викладене представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця [PERSON] . 23.05.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої вказано, що обставини викладені відповідачем у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами, просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2021 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання № ОО 02-09-21-01-Ю (а.с. 7-10). Згідно пункту 1.1 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне використання майно (об`єкт оренди), що належить орендодавцю на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі (додаток №1). Згідно пункту 1.1.1 вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Пунктом 1.1.3 договору передбачено, що особливі ознаки об`єкта оренди, за наявності, визначаються в актах приймання-передавання обладнання. Відповідно до пункту 4.1 орендна плата, що складає 500 гривень 00 копійок за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 30 числа кожного місяця. 02 вересня 2021 року позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди, що підтверджуються відповідним актом-прийому передачі об`єкта оренди (а.с. 11). Згідно пункту 7.1 укладеного договору, якщо відповідач користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Пунктом 7.2.1 передбачено, що орендар зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. 16 січня 2024 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу, з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, що підтверджується описом вкладення та накладною Укрпошти (а.с. 12-15). Згідно із пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 705 ЦК України встановлено, що за договором найму-продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно із частиною першою статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживна річ). Частиною першою статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Фізична особа-підприємець [PERSON] виконала умови договору оренди № ОО 02-09-21-01-Ю від 02 вересня 2021 року в повному обсязі та передала відповідачу в тимчасове оплатне користування обладнання, що підтверджується актом приймання передачі об`єкта оренди. Відповідач всупереч умов договору оренди свої зобов`язання за договором не виконав, належним чином не сплачував кошти за користування об`єктом оренди, а також не повернув сам об`єкт оренди. Посилання відповідача на те, що строк договору встановлений три місяці і після спливу цього договору відповідач вважав договір таким що припинений, суперечить п.3.2 Договору оренди обладнання, яким передбачено: Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди, то договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Також посилання відповідача на те, що він готовий повернути обладнання, яке сам зняв з автомобіля, не узгоджується з п.6.2.1. Договору, згідно якого Орендар не має права самостійно без Орендодавця втручатися до роботи орендованого ним обладнання. З наданої відповідачем копії договору надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №02-09-21-01-Ю від 02.09.2021 року, укладеному між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] , вбачається, що вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля складає 1 650 грн. Таким чином у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 02 вересня 2021 року по 31 січня 2024 року, тобто з дати укладення договору до подачі справи до суду, що загалом складає 29 місяців. Позивач зазначила, що відповідачем за вказаний вище період було сплачено кошти за орендну плату у розмірі 2500,00 грн. Таким чином відповідач має сплатити позивачу заборгованість, яка виникла за період з 02 вересня 2021 року по 31 січня 2024 року (29 місяців), яка складає 12 000 грн (500 грн. *29 місяців -2500 грн.). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачем не було надано суду доказів про те, що ним було погашено заборгованість з орендної плати та повернуто об`єкт оренди орендодавцю, або ж доказів того, що заборгованість є меншою, ніж та, про яку зазначає позивач. Оскільки, відповідачем було порушено зобов`язання за договором оренди № ОО 02-09-21-01-Ю від 02 вересня 2021 року, стягненню з нього підлягає заборгованість у загальному розмірі 17 880 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість з орендної плати, 5880,00 грн. - вартість неповернутого об`єкта оренди, таким чином, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 12 000 грн., суд зазначає наступне. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою-другою статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення. Відповідно до пункту 8.3 договору оренди якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час просторочення. Як зазначалось, позивач надіслала на адресу відповідача досудову вимогу 16 січня 2024 року, якою повідомила про розірвання договору оренди від 02 вересня 2021року та про необхідність, зокрема, повернути об`єкт оренди в строк до 30 січня 2024 року. Отже, враховуючи норми законодавства України, а також умови договору оренди, позивач, у випадку неповернення відповідачем об`єкта оренди у строк до 30 січня 2024 року, має право на нарахування та стягнення неустойки з 31 січня 2024 року. В той же час, звертаючись із цим позовом до суду 01 лютого 2024 року (надсилання позову засобами поштового зв`язку), позивач визначила період нарахування неустойки до 30 січня 2024 року, що суперечить умовами договору, а отже така вимога не підлягає задоволенню. Зазначене не позбавляє права позивача, у випадку неповеренння відповідачем об`єкту оренди та з урахуванням умов договору оренди (пункт 8.3) звернутись із окремим позовом про стягнення неустойки за весь період просторочення. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення заборгованість у загальному розмірі 17 880 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість з орендної плати, 5880,00 грн. - вартість неповернутого об`єкта оренди, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial