Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.06.2024 у розмірі 23456,27 грн. станом на 03.03.2025, що становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та за пенею, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Позов обґрунтовано тим, «Monobank» - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 06.06.2024 [PERSON] встановив мобільний додаток «Monobank» та пройшовши реєстрацію, одним із можливих шляхів та надавши один із пакетів документів відповідач підписав Анкету-заяву клієнта до договору про надання банківських послуг Monobank шляхом застосування цифрового власноручного підпису. Пунктом 2 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг monobank відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка на 3,1 % місяць з першого дня користування кредитом. На підставі укладеного Договору та вищезазначених пунктів відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, у свою чергу, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за Договором від 06.06.2024 року станом на 03.03.2025 року становить 23456,27 грн. та складається з залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -19384,26 грн. та заборгованості за пенею 4072,01 грн. Цю суму заборгованості в розмірі 23456,27 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь.. 17.07.2025 дана позовна заявка надійшла в провадження до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 05.09.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про передачу указаної справи за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025 головуючим суддею в указаній судовій справі визначено суддю Невгада О.В. 02.10.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 05.11.2025, яке в подальшому було відкладено на 28.11.2025 через неявку відповідача. У судове засідання представник позивача AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. Позивач одночасно з поданням до суду позовної заяви подав клопотання, у якому просить розгляд справи здійснити без участі їхнього представника, у разі неявки відповідачки не заперечують проти винесення судом заочного рішення у справі (а.с.1). Відповідач [PERSON] у судові засідання 05.11.2025 та 28.11.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу був повідомлений належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства. У матеріалах справи міститься рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з підписами [PERSON] (а.с.77, 84), що згідно з положенням п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, місце та час судових засідань. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 28.11.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що [PERSON] встановив на свій смартфон Мобільний додаток monobank, для подальшого користування ним вказав номер телефону, який став фінансовим. Після чого програма надіслала одноразовий ОТР-пароль у повідомленні, який Клієнт ввів для підтвердження реєстрації, після чого на цьому етапі Клієнт ознайомився з Умовами натиснувши кнопку «Продовжити». Далі надав копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (за наявності). Наступним кроком для отримання віртуальної картки клієнт пройшов ідентифікацію та верифікацію (до встановлення ділових відносин, вчинення правочинів, проведення фінансової операції, відкриття рахунку) дистанційно через бюро кредитних історій, зробив селфі та селфі з паспортом, після чого на екрані смартфону поставив цифровий власноручний підпис - електронний підпис, що є власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою. Далі у додатку перед підписанням Анкети-заяви та Запевнення невід`ємної частини Договору Банк на виконання вимог «Положення про використання електронного підпису та електронної печатки» затвердженого Постановою НБУ від 20.12.2023 №172 ознайомив Клієнта з текстом документів (Анкети-заяви та Запевнення), перед їх підписанням цифровим власноручним підписом. Після ознайомлення Анкети-заяви та Запевнення Клієнт підписав їх шляхом натискання кнопки «Підписати» та отримав примірник підписаного в електронній формі документа на адресу електронної пошти, зазначеної клієнтом у мобільному додатку. Підписавши Анкету-заяву та Запевнення Клієнт погодився з Умовами шляхом накладання УЕП на документ, що підтверджується довідкою про етапи реєстрації (а.с.8). Відповідач [PERSON] також підписав Запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг монобанк, згідно з яким підтвердив отримання примірника договору в Мобільному додатку монобанк, його ознайомлення та згоду з умовами договору та укладення договору (а.с.16-17). З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] до картки № [NUMBER] , тип рахунку [PERSON] , валюта рахунку UAH, статус картки активна до 07/28 (а.с.20). З довідки про розмір встановленого ліміту від 03.03.2025, вбачається, що 06.06.2024 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 10000,00 грн., розмір якого в подальшому /востаннє 07.09.2024/ встановлено до 6000 грн. (а.с.21). На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин позивач надав: копію Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с.13), копію витягу з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank (а.с.22-28), копію витягу тарифів користування кредитною карткою «чорна картка monobank» (а.с.29-30) та копію паспорту споживчого кредиту Чорної карти monobank (а.с.31-33). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 06.06.2024 року, укладеного між Універсал Банком та відповідачем [PERSON] станом на 03.03.2025 року, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 23456,27 грн., що складається з залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) -19384,26 грн. та заборгованості за пенею 4072,01 грн. (а.с.10). Відповідно до виписки про рух коштів по картці № [NUMBER] від 03.03.2025 за період з 06.06.2024 по 01.03.2025 [PERSON] користувався виданою банком карткою та частково погашав заборгованість, що свідчить про його обізнаність з умовами кредитування та прийняття цих умов (а.с.12). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачем не були б укладені. Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] заперечував наявність кредитних зобов`язань перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», натомість АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» довело існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, суд висновує, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 19384,26 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 4072,01 грн., суд зазначає наступне. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 06.06.2024 року, укладеного між Універсал Банком та відповідачем [PERSON] станом на 03.03.2025 року, позивачем нараховано відповідачу заборгованість за пенею 4072,01 грн. (а.с.10). При цьому, Анкета-заява до договору про надання банківських послуг (а.с.13), витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank (а.с.22-28), витяг з тарифів користування кредитною карткою «чорна картка monobank» (а.с.29-30) та паспорт споживчого кредиту Чорної карти monobank (а.с.31-33) не містять положень щодо умов нарахування та розміру пені. Лише п. 6 паспорту споживчого кредиту Чорної карти monobank містить умову, відповідно до якої пеня не передбачена. Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23(провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Хоча п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 4072,01 грн., слід відмовити. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 3 028,00 грн. (а.с.45). Указана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову, а саме в розмірі 2502,34 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved