Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09 квітня 2024 року о 07 год. 55 хв. по вул. Дорогожицька, 10 у м. Києві [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ford Focus» днз. [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Volkswagen Polo», днз. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року у справі №\~761/14921/24 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Як зазначає позивач, вона звернулась до Відповідача з проханням відшкодувати їй витрати за завдану майнову шкоду, водночас, [PERSON] відшкодував позивачу завдані збитки лише в межах франшизи до страхового полісу у розмірі 3200 грн., які і перерахував [PERSON] . Враховуючи той факт, що автомобіль є дуже важливим життєвим інструментом для позивача, вона звернулась на СТО для відновлення автомобіля «Volkswagen Polo», днз. [NUMBER] . Так, оцінка та ремонт автомобіля склали 47\~020, 00 грн. Страхова компанія «Альфа Гарант» сплатила 22012,97 грн., а [PERSON] 3\~200 грн. Таким чином особисті витрати позивача на вартість відновлюваного ремонту автомобіля склали 21807,03 грн. Також, як зазначає позивач, для захисту свого порушеного права вона звернулась за юридичними послугами до адвоката та витратила 20 000,00 грн. Крім того, внаслідок ДТП позивач отримала легкі забої бедра та великий стрес, який здійснив вплив на її здоров`я та самопочуття. Також протягом 3 місяців позивачу довелося пересуватися по місту пішки, частіше винаймати таксі та користуватись громадським транспортом, що призвело не тільки до додаткових витрат, а й неприємних відчуттів від болю в лівій нозі. Зазначене зруйнувало звичний спосіб життя позивача, та призвело до душевних страждань. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач визначає у сумі 10\~000 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд: 1.визнати Відповідача винним у нанесенні позивачу матеріальних збитків та моральної шкоди; 2.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 43\~018,23 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 3.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 13\~028,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2024 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання. 09 вересня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки жодних експертних оцінок пошкоджень транспортного засобу не проводилось, а лише відбувся огляд пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП та за результатами якого складено «Акт огляду транспортного засобу» та складено розрахунок №\~74-D/14/75, за яким вартість відновлювального ремонту склала 37\~809,24 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фактичного зносу склала 25\~212,97 грн., з яких відповідач сплатив позивачу 3\~200 грн., а страхова компанія 22\~012,97 грн. Таким чином, відповідач вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2025 року у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача було відмовлено. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 09 квітня 2024 року о 07 год. 55 хв. по вул. Дорогожицька, 10 у м. Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ford Focus» днз. [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Polo», днз. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року у справі №\~761/14921/24 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. З відповіді ТДВ СК «Альфа-Гарант» №\~12/3771 від 23 червня 2025 року на заяву [PERSON] вбачається, що 11 квітня 2024 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Polo», днз. [NUMBER] , внаслідок події від 09 квітня 2024 року складений Акт огляду з переліком пошкоджень які виникли внаслідок вищезгаданої ДТП. На підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу складений розрахунок №\~74-D/14/75 за яким вартість відновлювального ремонту складає 37\~809,24 грн. (з ПДВ). Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу, згідно розрахунку №\~74-D/14/75 коефіцієнт фізичного зносу визначений на підставі п. 7.38 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів становить 56,11%, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу становить 25\~212,97 (з ПДВ). Також, з урахуванням того, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності №\~220798394 передбачає франшизу в розмірі 3\~200,00 грн., сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена складає 22\~012,97 грн. На підставі вказаних документів, ТДВ СК «Альфа Гарант» сплатила на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 22\~012,97 грн., що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів №\~47173 від 24 травня 2024 року, призначення платежу: «11*Страх.відшк. [PERSON] по т.з. Volkswagen Polo Sedan № [NUMBER] зг.страх.акту №\~ЦВ/24/2167 за дог.страх. №\~219009868 від 20.01.2024.». Крім того, з долученого позивачем доказу вбачається, що на її рахунок від [PERSON] надійшли грошові кошти у сумі 3\~200,00 грн., що не заперечується сторонами та визначено ними як відшкодування збитків у розмірі франшизи. Відповідно до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №\~1090424г від 12 липня 2024 року, складеного ФОП [PERSON] , загальна вартість робіт по ремонту автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. [NUMBER] склала 47\~020,00 грн. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 01 січня 2025 року вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі Закон №3720-IX). Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV в реакції від 01.07.2024 року зі змінами до 01.01.2025 року, далі - Закон № 1961-IV). Так, цей Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що 24 травня 2024 року страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено оплату за результатами ДТП на суму 22\~012,97 грн., а відповідачем на суму 3\~200,00 грн., що разом складає 25\~212,97 грн. Згідно розрахунку №\~74-D/14/75, вартість відновлювального ремонту склала 37\~809,24 грн. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 12\~596,27 грн. (37\~809,24 грн - 25\~212,97 грн = 12\~596,27 грн). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що вплинуло на якість її повсякденного життя, спричинило душевні страждання, в тому числі за рахунок того, що позивач не могла користуватися автомобілем, була вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, що потребувало значних затрат, зусиль і часу. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3\~000 грн., завданої останній внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених позивачем страждань внаслідок пошкодження її транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості. Суд враховує, що практикою Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] представляв адвокат Деревянко Сергій Миколайович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №\~1919872 та Договору №\~243 про надання правової допомоги від 26 липня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Деревянком С. М. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial