Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06.11.2023 року сталась ДТП з вини відповідача [PERSON] , що було встановлено постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.11.2024. У результаті даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] , тому в даному ДТП саме йому завдано шкоди та він має право на повне відшкодування. Цивільна відповідальність на автомобіль, яким керував [PERSON] не була застрахована. Тому позивач звернувся за отриманням страхового відшкодування до МТСБУ. Експертом оцінювачем [PERSON] 21.12.2023 було встановлено розмір збитків, що завдані позивачу [PERSON] внаслідок ДТП. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу було встановлено в розмірі 328150,54 грн.. 28.01.2025 МТСБУ здійснило позивачу страхову виплату в розмірі 160000,00 грн.. Відповідно до рахунку-фактури №16 від 0.08.2025,видаткової накладної №16 від 21.08.2025 та акту виконаних робіт №16 від 21.08.2025 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] склала 367400,00 грн.. Вказані роботи позивач оплатив відповідно до фіскальних чеків на суму 367400,00 грн.. Відтак, враховуючи розмір страхової виплати, залишковий розмір непокритих збитків [PERSON] становить 207400,00 грн. У добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодовує, а тому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 207400,00 грн. та судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 10.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання подав заяву у якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України в судове засідання подав письмові пояснення, в яких зазначила, що згідно заяви позивача, йому було здійснено регламентну виплату за шкоду, заподіяну у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу у розмірі 160000,00 грн.. Відповідно до звіту №155 від 21.12.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] становить 328150,54 грн.. МТСБУ виконало покладений на нього відповідно до закону обов`язок по відшкодуванню позивачу шкоди заподіяної внаслідок ДТП і відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання між МТСБУ та позивачем припинилося. Просить суд при винесенні рішення врахувати вказані пояснення та стягнути на їх користь 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Крім того, представник третьої особи подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.\~ Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до постанови суду від 19.11.2024 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 06.11.2023 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Джип Патріот», д.н.з. [NUMBER] , не надав перевагу в русі автомобілю «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався на дозволений сигнал світлофора. У результаті даної ДТП Автомобіль марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно до даної постанови провадження у справі відносно [PERSON] за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Автомобіль марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] , тому в даному ДТП саме йому завдано шкоди та він має право на повне відшкодування. Цивільна відповідальність на автомобіль, яким керував [PERSON] не була застрахована. Тому позивач звернувся за отриманням страхового відшкодування до МТСБУ. Експертом оцінювачем [PERSON] 21.12.2023 було встановлено розмір збитків, що завдані позивачу [PERSON] внаслідок ДТП. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу було встановлено в розмірі 328150,54 грн.. 28.01.2025 МТСБУ здійснило позивачу страхову виплату в розмірі 160000,00 грн.. Відповідно до рахунку-фактури №16 від 0.08.2025,видаткової накладної №16 від 21.08.2025 та акту виконаних робіт №16 від 21.08.2025 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] склала 367400,00 грн.. Вказані роботи позивач оплатив відповідно до фіскальних чеків на суму 367400,00 грн.. Відтак, враховуючи розмір страхової виплати, залишковий розмір непокритих збитків [PERSON] становить 207400,00 грн. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61\~ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність вини водія [PERSON] у даній пригоді. Відповідно до частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Статтею 1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. Таким чином, відповідач у справі [PERSON] , як винна особа, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст.\~1194\~ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192\~ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Експертом оцінювачем [PERSON] 21.12.2023 було встановлено розмір збитків, що завдані позивачу [PERSON] внаслідок ДТП. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу було встановлено в розмірі 328150,54 грн.. 28.01.2025 МТСБУ здійснило позивачу страхову виплату в розмірі 160000,00 грн.. Відповідно до рахунку-фактури №16 від 0.08.2025,видаткової накладної №16 від 21.08.2025 та акту виконаних робіт №16 від 21.08.2025 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Мерседес Бенз», державний номерний знак [NUMBER] склала 367400,00 грн.. Вказані роботи позивач оплатив відповідно до фіскальних чеків на суму 367400,00 грн.. Відтак, враховуючи розмір страхової виплати, залишковий розмір непокритих збитків [PERSON] становить 207400,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Нормою статті чітко визначений перелік випадків, коли шкода не відшкодовується страховиком. Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді фізичного зносу транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19). Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved