Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом (а.с. 1-4), до відповідачки [PERSON] , в якому просить: - виділити їй у натурі із спільної часткової власності: приміщення 2-1 - кухня, загальною площею 10,8 кв.м.; приміщення 2-2 - тамбур, загальною площею 7,4 кв.м.; приміщення 2-3 - житлова, загальною площею 21,1 кв.м.; приміщення 2-4 - житлова, загальною площею 15,0 кв.м.; приміщення ІІІ - веранда, загальною площею 6,1 кв.м.; приміщення ІV - комора, загальною площею 4,8 кв.м., всього по житловому будинку (літ. А), загальною площею 65,2 кв.м., житловою 36,1 кв.м., допоміжною 18,2 кв.м., літніх неопалювальних приміщень 10,9 кв.м.; стайню (літ. Б); стодолу (літ. В); сарай (літ. Г); навіс (літ. Д); вбиральню (літ. Е); погріб (літ. Є); ворота (№2); огорожу (№4), що становить 1/2 частку у спільній частковій власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право спільної часткової власності на виділене їй у натурі майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності (1/2 частка) належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємицею іншої 1/2 частки цього ж домоволодіння є відповідачка [PERSON] . На даний час вона бажає виділити у натурі її частку майна. Таке виділення є можливе, про що свідчить висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості. Між її часткою та часткою відповідачки [PERSON] немає нічого спільного і такі складають окремі об`єкти нерухомого майна. Оскільки відповідачка [PERSON] відмовляється, як зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на вказану частку, так і укласти нотаріальний договір про виділ у натурі часток із спільної часткової власності, вона була змушена пред`явити даний позов. У підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Оленин О.Ф. не з`явились. Остання 27.11.2025 подала заяву (а.с. 43), в якій зазначила про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилась. 27.11.2025 подала заяву (а.с. 44), про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 29 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Відповідачка [PERSON] та представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Оленин О.Ф. 27.11.2025 подали заяви про підтримання і визнання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідачки про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Як передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання нею позову та доходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до копії рішення Долинського районного суду Івано Франківської області від 19.05.2025, справа №343/804/25, яке набрало законної сили 23.06.2025 (а.с. 7-8), за позивачкою [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією Витягу з Державного реєстру речових прав №432981067 (а.с. 9), позивачка [PERSON] є власницею 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копій довідок голови Вигодської селищної ради Івано Франківської області М.Мацалака (а.с. 30, 31), відповідачка [PERSON] є спадкоємицею 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна серії АА №003535 (а.с. 26-27), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками може бути поділено. Новоутворені об`єкти нерухомого майна будуть складатись з: об`єкт 1 (відповідачки [PERSON] ): житловий будинок (літ. А), загальною площею 39,6 кв.м., криниця (№1), ворота (№3), огорожа (№5); об`єкт 2 (позивачки [PERSON] ): житловий будинок (літ. А), загальною площею 65,2 кв.м.; стайня (літ. Б); стодола (літ. В); сарай (літ. Г); навіс (літ. Д); вбиральня (літ. Е); погріб (літ. Є); ворота (№2); огорожа (№4). Отже, суд встановив, що 1/2 частка домоволодіння, що знаходиться за адерсою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON] та вона не може виділити належну їй частку у натурі через небажання відповідачки зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на свою 1/2 частку цього ж домоволодіння та прибути до нотаріуса для укладення відповідного договору. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із набуттям позивачкою права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, і неможливістю поділу в натурі нерухомого майна в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачкою, доходить висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд встановив, що позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно із вищеописаними доказами та висновком щодо технічної можливості виділу у натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позиваці [PERSON] частка домоволодіння, може бути виділені у натурі. Зі змісту ст. 357 ЦК України розуміється те, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15. При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачкою [PERSON] є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисті майнові права власності - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ у натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна. Частка позивачки [PERSON] складає окремий об`єкт нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права співвласників в результаті виділення належної їй частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу у натурі частки зі спільної часткової власності. Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 3, 15, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367, 377 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 211 ЦПК України,

Outcome: approved