Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

04.11.2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання фінансових послуг №2107736867859 від 18.03.2021 року на загальну суму 41\~639,26 грн, судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. У обґрунтування позову вказує, що 18.03.2021 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено договір про надання фінансових послуг № 2107736867859, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети в сумі, яка погоджена сторонами в заяві-анкеті та складає 3\~800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до умов договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 (один) рік; проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4,6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 800,00 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей». Станом на 30.11.2021 року загальна заборгованість за договором становила 71\~894,86 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 3\~800,00 грн, заборгованість за процентами 68\~094,86 грн. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2107736867859 від 18.03.2021, який було укладено між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до відповідача в сумі 32\~604,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом(тілом кредиту) 3\~800,00 грн, заборгованість за процентами 28\~804,00 грн. Тобто ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі, що не суперечить нормам чинного законодавства. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до відповідача щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом лише в їх частині за період до 30.11.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року у тому числі за договором про надання фінансових послуг №2107736867859 від 18.03.2021, який було укладено між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до відповідача в сумі 63\~790,22 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 3\~800,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», 28\~804,00 грн, заборгованість за нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 до 17.03.2022 31 186,22 грн. Враховуючи положення ст.ст.\~514,\~516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №2107736867859 від 18.03.2021. Після набуття права вимоги за Договором, ТОВ «Коллект Центр» нарахування процентів не здійснював. Загальний розмір заборгованості за договором про надання фінансових послуг №2107736867859 від 18.03.2021, який було укладено між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] становить 63\~790,22 грн, з яких: 3\~800,00грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 59\~990,22 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. При цьому, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41\~639,26 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3\~800,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 37\~839,26 грн. Також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 13\~000,00 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Гулим А.В. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволені позовної заяви в повному обсязі у зв`язку з наступним. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що зазначена в позові сума кредиту була отримана чи перерахована відповідачу. Довідка ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» від 20.09.2024 року не підтверджує, що вказані кошти були перераховані саме на картку відповідача, і що саме та картка належить відповідачу, оскільки відповідач заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів. Згідно ст. 18 цього закону про Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 2.1. Постанови Правління НБУ передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту банк зобов`язаний повідомити у письмовій формі позичальника, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У кредитному договорі повинен міститися графік платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, що в даному випадку банком не дотримано. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Окрім того в розрахунках, які додані до матеріалів позовної заяви постійно змінюється сума заборгованості. При вирішенні спірних правовідносин зауважують на необхідність застосування положення contra proferentem, оскільки з тексту наданого позивачем договору неможливо встановити справжній зміст умов договору. При розрахунку заявленої позивачем заборгованості були використані завуальовані умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, який відповідач не брала та відповідно не отримувала кошти від ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ». Вказане, на думку відповідача та його представника, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 10цс18). Також , відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналіз наданих ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підтвердження обставин, викладених в позові, доказів, свідчить про те, що позивач не надав первинного документа на підтвердження факту перерахунку відповідачу коштів на його картковий рахунок та розміру заборгованості позичальника. Надані позивачем документи не є такими доказами, а тому не можуть беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за договором позики у визначеному ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за договором позики. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем не було доведено факту перерахування грошових коштів за кредитним договором на картковий рахунок позичальника. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позовної заяви ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Справу розглянути без участі відповідача та його представника. 27.12.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважають поданий відповідачем відзивна позовну заяву необґрунтованим, таким, який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві та не підлягає взяттю до увагу, з огляду на наступне. 18.03.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 2107736867859 «Стандартний». Договір було укладено згідно з п.3.ч.1. ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір про надання фінансових послуг №2107736867859 підписано позичальником 18.03.2021 року електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором Z1, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Вказаним ідентифікатором було підписано не тільки Договір, а й Додаток №1 до Договору та Паспорт споживчого кредиту. Детально всі дії відображені в довідці, а саме Інформація щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладання електронного договору, яка долучена до матеріалів справи. Таким чином, відповідач здійснила усі дії, спрямовані на укладання договору про надання фінансових послуг шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням поміж іншого інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої в подальшому були перераховані грошові кошти в сумі 3 800, 00 грн. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо згідно акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З огляду на вищевикладене, договір про надання фінансових послуг було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронно-цифровим підписом. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надала відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписала їх. Перед укладенням кредитного договору відповідач отримала від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомилася з усіма умовами Договору. Під час укладання договору, відповідач усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, їй було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів в позику. На виконання умов договору про надання фінансових послуг № 2107736867859 від 18.03.2021 року позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 800,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Вей фор пей» на підставі укладеного між даними товариствами договору, який є частиною господарської діяльності останнього та його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. Перерахування коштів підтверджується квитанцією ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно якої 18.03.2021 року здійснено успішний переказ грошових коштів у сумі 3 800,00 грн на карту, яка зазначена позичальником у заявці на отримання кредиту. Отже, отримувачем коштів є саме відповідач. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Крім того, ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Крім того, такі відомості становлять банківську таємницю, що унеможливлює їх отримання безпосередньо позивачем. Відповідачем не надано жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подала. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідач не була позбавлена можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору. Доказів звернення до кредитодавця відповідачем також не надано. Позивачем до позовної заяви надано три розрахунку заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до погоджених умов кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал». Підписуючи договір про надання фінансових послуг сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору. У розрахунку заборгованості до позовної заяви чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження повного належного виконання відповідачем умов договору, тому відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Згідно Додатку №1 до Кредитного договору грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 18.03.2021 по 17.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 30 день -3,64% на день, з 31 по 46 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам та контррозрахунок заборгованості не надано, тому відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Отже, вказана позивачем сума заборгованості підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, є чинною та такою, що не спростована відповідачем. З огляду на вищевикладене, оскільки фінансова установа, правонаступником якої за договором факторингу та відступлення права вимоги є позивач, виконала всі передбачені кредитним договором умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а остання, за укладеним договором вказані грошові кошти отримала, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконала, хоча таку можливість мала, але без поважних причин цього не зробила, вважають, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість не нараховувало, а звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору про відступлення права вимоги. Щодо посилань відповідача на застосування норм ЗУ «Про споживче кредитування», то Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію: « Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору». Відповідач у відзиві зазначила, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказані норми застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. До підписання договору позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства, крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договору, відповідач мала необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами які вона сама обрала та прийняття зваженого рішення. Відповідач засвідчила факт належного ознайомлення з умовами Договору, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків. Незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Такий правовий висновок викладено в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі№756/6038/20. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Таким чином, посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними та суперечливими. Щодо вимог відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, то вважають що вони не підлягають задоволенню, оскільки, сам відзив на позовну заяву є необґрунтованим та суперечливим. Максимальний розмір оплати послуг адвоката хоч нормативно і необмежений, однак може бути обмежений самим судом «з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи». Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved