Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач, МТСБУ) звернулось до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) мотивуючи його тим, що 02.11.2021 року Липовецьким районним судом Вінницької області було задоволено позов про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 97 655 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. МТСБУ звернулося до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 68220701. 22.07.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 68220701 у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду. З урахуванням вищезазначеного позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі № 136/944/21 03.11.2021 року та до дня фактичного виконання рішення суду 21.07.2025 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 59 097 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто сім) грн. 07 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 03.11.2021 року по 21.07.2025 року складає 10 891 (десять тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн. 97 коп. Позивач наголошує на тому, що між ним та відповідачем не було укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки по даній справі виплата проводилась за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу було стягнуто з відповідача завдані збитки, про що було винесено рішення суду. По даній справі наявні деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав, а відтак положення п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не можуть бути застосовані до даної справи. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. У відзиві на позов представник позивача зазначає, що позов є необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимими доказами, в зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню. Позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій за порушення зобов`язання. На думку представника відповідача, якщо підстави виникнення відповідного боргу винесенням судового рішення не змінюються, і в даній справі, зобов`язання відповідача полягали у відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки і вказане зобов`язання він виконав та сплатив заборгованість у повному обсязі про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження, то таке зобов`язання відповідача не могло трансформуватись у якесь інше зобов`язання. У зв`язку з чим, положення статті 625 ЦК не можуть бути застосовані до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, навіть після винесення рішення про стягнення завданої шкоди у порядку регресу, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. З урахуванням викладеного представник відповідача зазначає, що відповідача не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести відповідальність за наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних. Окрім того, у відзиві на позов повідомлено, що відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідачем плануються судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. У додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначає, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц). Повторно звернено увагу суду на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки по даній справі виплата проводилась за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу було стягнуто з Відповідача завданих збитків, про що було винесено рішення суду по справі № 136/944/21. Відтак, по даній справі наявні деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Так, 02.11.2021 року суддею Липовецького районного суду Вінницької області було винесено рішення по справі 136/944/21 за позовом МТСБУ до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, яким позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 02.11.2021 року. Позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили 03.11.2021 року та до дня виконання рішення 25.06.2025 року. Відповідно до поданої представником позивача заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог загальний розмір інфляційних витрат складає 38 888 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 81 коп., а загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами складає 7 645 (сім тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 00 коп. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 02.09.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом на адресу місця реєстрації відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження, позовна заява та додані до неї документи. Згідно відмітки відділення Укрпошти судові документи [PERSON] вручені 03.10.2025. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. 14.10.2025 представником відповідача адвокатом Мишковською Т.М. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. До відзиву долучено квитанцію про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету позивача. 15.10.2025 представником відповідача адвокатом Мишковською Т.М. через систему «Електронний суд» подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 15.10.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Мишковської Т.М. про участь у судовому засіданні при розгляді цивільної справи № 136/1637/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, оскільки при визначенні порядку судового розгляду цієї справи судом застосовано процесуальні вимоги ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 274 ЦПК України та із урахуванням предмету позову встановлено, що ця справа відноситься до категорії незначної складності справ та може бути розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 31.10.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувано з\~ Моторного (транспортного) страхового бюро України помісячний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням сплачених [PERSON] сум заборгованості за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області № 136/944/21 від 02.11.2021, за період з 03.11.2021 по 21.07.2025. 17.11.2025 представником позивача подано до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог із зазначенням нового розрахунку позовних вимог та долучено картку рахунку [NUMBER] із зазначенням періодів виконання грошового зобов`язання [PERSON] . До заяви додано докази направлення відповідної заяви на поштову адресу відповідача. 24.11.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі. До пояснень долучено квитанцію про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету представника відповідача. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та заявою про уточнення (зменшення) позовних вимог від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення\~ ст.\~279\~ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до\~положень частини\~ другої ст. 247\~ ЦПК України,\~ у зв`язку \~із розглядом \~справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 по справі № 136/944/21 було стягнуто з [PERSON] на користь МТСБУ у порядку регресу збитки в розмірі 97 655 грн. 80 коп. (а.с. 7). Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вищенаведені факти вважаються встановленими і не потребують повторного доказування. 19.01.2022 старшим державним виконавцем Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ковалінською Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68220701 з примусового виконання вище вказаного судового рішення (а.с. 8). 22.07.2025 начальником Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковалінською Т.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 68220701 у зв`язку із повним фактичним виконанням (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають із завдання шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами Закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених Законом, а також угод, які не передбачені Законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Окрім того, як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 по справі № 136/944/21 визнано грошові зобов`язання відповідача перед позивачем, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не були виконані, а тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню. Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд зазначає, що строк виконання зобов`язання перед МТСБУ у [PERSON] настав з часу ухвалення рішення Липовецьким районним судом Вінницької області, яке набрало законної сили 03.12.2021. Суд приймає до уваги інформацію надану позивачем у заяві про уточнення (зменшення) позовних вимог стосовно того, що заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 99\~925,80 грн. погашалась частково: 22.02.2023 у розмірі 7\~121,89 грн; 21.06.2023 у розмірі 9\~636,38 грн; 20.01.2024 у розмірі 13\~365,42 грн; 22.03.2024 у розмірі 12\~649,01 грн.; 19.07.2024 у розмірі 14\~552,67 грн; 18.12.2024 у розмір 18\~084,67 грн.; 21.02.2025 у розмірі 7\~061,92 грн.; 22.04.2025 у розмірі 7\~016,92 грн.; 25.06.2025 у розмірі 6\~752,89 грн.; 22.07.2025 - у розмірі 3\~683,55 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять. У зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів стягнутих за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 по справі № 136/944/21 позивач нарахував відповідачу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати (інфляційне збільшення) у розмірі 38 888,81 грн. за наступні періоди з урахуванням сплачених боржником сум заборгованості: з 03.11.2021 по 22.03.2023 в розмірі 29\~603,80 грн.; з 23.02.2023 по 21.06.2023 в розмірі 2\~742,43 грн.; з 22.06.2023 по 20.01.2024 в розмірі 714,54 грн.; з 21.01.2024 по 22.03.2024 в розмірі 541,27 грн.; з 23.03.2024 по 19.07.2024 в розмірі 1 599,34 грн.; з 20.07.2024 по 18.12.2024 в розмірі 2\~845,39 грн.; з 19.12.2024 по 21.02.2025 в розмірі 408,79 грн.; з 22.02.2025 по 22.04.2025 в розмірі 294,55 грн.; з 23.04.2025 по 25.06.2025 в розмірі 138,70 грн. Також позивач нарахував відповідачу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних за користування грошовими коштами (штрафні санкції) у розмірі 7\~645,00 грн. за наступні періоди з урахуванням сплачених боржником сум заборгованості: з 03.11.2021 по 22.03.2023 в розмірі 3\~821,00 грн.; з 23.02.2023 по 21.06.2023 в розмірі 878,00 грн.; з 22.06.2023 по 20.01.2024 в розмірі 1\~410,00 грн.; з 21.01.2024 по 22.03.2024 в розмірі 339,00 грн.; з 23.03.2024 по 19.07.2024 в розмірі 514,00 грн.; з 20.07.2024 по 18.12.2024 в розмірі 477,00 грн.; з 19.12.2024 по 21.02.2025 в розмірі 107,00 грн.; з 22.02.2025 по 22.04.2025 в розмірі 65,00 грн.; з 23.04.2025 по 25.06.2025 в розмірі 34,00 грн. Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в ст. 209 ЦПК України. Зі ст.\~213\~ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на відповідача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, який зазначений у заяві про уточнення (зменшення) позовних вимог, оскільки іншого не доведено, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошових коштів в загальному розмірі \~46\~ 533 (сорок шість тисяч п`ятсот тридцять три) гривні 81 коп.,\~з яких: 38\~888,81 грн. - інфляційні втрати та 7\~645,00 грн. - 3% річних\~ ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності обґрунтованих заперечень з боку відповідача, підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на те, що позов задоволено повністю, понесені позивачем витрати відповідно до платіжної інструкції № 25721 від 12.08.2025 в розмірі 3\~028 (три\~тисячі двадцять\~вісім)\~гривень 00\~коп.(а.с. 1) присуджуються із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved