Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа\~рада опіки\~та піклування\~Сквирської міської\~ради Київської\~області про визнання батьківства. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2017 році [PERSON] познайомилася з [PERSON] , після чого у них почалися фактичні шлюбні відносини. З кінця 2017 року почали проживати однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Відомості про батька дітей записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося і з 2022 року стосунки між ними припинилися. Дітьми відповідач не цікавиться та участі у їх вихованні та утриманні не бере. На підставі викладеного просила визнати [PERSON] , [INFO] батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни в актові записи про народження дітей. Ухвалою суду від 11.07.2024 р. провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження. 11.09.2024 р. від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 03.10.2024 р. клопотання позивача задоволено та призначено судово-генетичну експертизу, одночасно зупинено провадження на час проведення експертизи. 16.01.2025 р. від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи та повернулися матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 16.01.2025 р. поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 25.03.2025 р. від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 31.03.2025 р. клопотання позивача задоволено та призначено судово-генетичну експертизу, одночасно зупинено провадження на час проведення експертизи. 14.07.2025 р. від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи та повернулися матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 14.07.2025 р. поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.10.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою від 01.12.2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про визнання явки відповідача обов?язковою. У судовому засіданні позивач вказала, що з відповідачем проживала у цивільному шлюбі 5 років і за цей час у них народилося двоє дітей. Після припинення стосунків відповідач дітьми не цікавиться та не визнає їх власними. Вказала, що діти записані на прізвище позивача, відомості про батька проставлені зі слів матері. Зазначає, що наявні свідки, які можуть підтвердити спільне проживання разом з відповідачем, фото докази та виписка із сільської ради, що проживали разом, які одночасно з позовом повинен був надати адвокат, при собі заявлених доказів не має. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог ради опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували фактичних шлюбних відносинах з 2017 року по 2022 рік. За твердженням позивача, під час спільного проживання у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Згідно з копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 78 батьком [PERSON] записаний « [PERSON] », а матір?ю « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно з копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 144 батьком [PERSON] записаний « [PERSON] », а матір?ю « [PERSON] » (а.с. 9). Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00043750026 від 23.02.2024 р. батько [PERSON] , [INFO] , записаний відповідно до положень ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 6). Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00043749596 від 23.02.2024 р. батько [PERSON] , [INFO] , записаний відповідно до положень ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 7). Відповідно до довідки Сквирської міської ради Київської області № 85 від 10.05.2024 р. на підставі свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] дійсно проживав без реєстрації в період з 2017 р. по 2022 р. за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення. Згідно з ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно із ст.125СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed