Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року у розмірі 28697,23 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 30.10.2019 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та відповідачем укладено Договір № TDB.2019.0991.1685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, на підставі якого відповідачу відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Строк кредитування 99 років. Розмір процентів за користування кредитом визначений у п.2.2. Кредитного договору та Тарифах. Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Картковий рахунок-1 Клієнта і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах Доступного ліміту кредитної лінії. Натомість відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 утворилася заборгованість у розмірі 28697,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 10362,69 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 18334,54 грн. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року на суму 28697,23 грн перейшло до ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС». В подальшому ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» 27.12.2024 року уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, на підставі якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року на суму 28697,23 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту визнав. Проти позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 18334,54 грн заперечував з тих підстав, що має місце прострочення кредитора, оскільки, як зазначає відповідач, він мав намір та вчинив всі дії для погашення заборгованості. Зокрема, 06 червня 2022 року намагався здійснити платіж на погашення боргу, однак операція була неуспішною, оскільки картковий рахунок у АТ «МЕГАБАНК» вже був неактивним у зв`язку з процедурою ліквідації банку. Крім того, відповідач вважає, що надані позивачем копії платіжних інструкцій свідчать, що на 31 травня 2025 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплатив ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» лише 17230000,00 грн за за Договором № 1/12, тоді як залишок в розмірі 5500000,00 був сплачений із затримкою майже в чотири місяці що є суттєвим порушенням умов договору, свідчить про те, що договір не був виконаний належним чином і ставить під сумнів чинність усього договору відступлення права вимоги № 1/12. У відповіді на відзив ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» зазначив, що ним надано належні, допустимі та достатні докази переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 28697,23 грн. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором, або власного розрахунку, відповідачем не надано. У запереченні [PERSON] зазначив, що позивач повністю проігнорував та не надав жодних пояснень щодо двох ключових аргументів, викладених у відзиві. По-перше, позивач так і не надав суду повних, належним чином засвідчених копій реєстрів боржників до обох договорів відступлення права вимоги, обмежившись лише неінформативними витягами. По-друге, позивач не спростував доводів, що ґрунтуються на його ж власних доказах, про порушення ним строків оплати за Договором № 1/12 від 27.12.2024 року, що ставить під обґрунтований сумнів чинність цього правочину та факт переходу права вимоги. Також позивач у відповіді на відзив повністю проігнорував доводи та надані докази щодо прострочення кредитора, що є ключовим аргументом у запереченні проти стягнення відсотків. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2019 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] укладено Договір № TDB.2019.0991.1685 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, відповідно до п. 1.1. якого цей Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК» (далі Правила). Підписання Сторонами цього договору вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), далі Тарифи, вступають в силу для Сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір, надалі Договір. Відповідно до умов пункту 1.2. Кредитного договору Банк відкриває Клієнту: \~ \~ \~ \~поточний рахунок\~№ [NUMBER] \~(далі\~-\~Картковий рахунок-1)\~в гривні:\~поточний рахунок\~№ [NUMBER] - (далі Картковий рахунок -2) в доларах США; поточний рахунок № [NUMBER] - (далі - Картковий рахунок -3) в Євро. (разом - Карткові рахунки), на підставі отриманої від Клієнта Заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи (далі-Картка). Картковий рахунок - 1 обслуговується за дебетово-кредитною схемою. Картковий рахунок -2 та Картковий рахунок -3 - за дебетовою схемою. Картка, що видається на підставі нього Договору є власністю Банку. 2.1. \~ \~ \~ \~Банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку -1 платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступного ліміту кредитної лінії (п. 2.1 Договору). Істотні умови договору визначені в п. 2.2 Договору, а саме: тип кредиту - кредитування рахунку (кредитна лінія); максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, шо виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах, - до 62 днів; процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервіснім мережах/пільговий період з дати першого зняття коштів (фіксована) - 0,0001% річних; процента ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах (фіксована) 56 % річних (тариф todobank), 48 % річних (тариф todobank+); процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії по операціям зняття готівки в термінальних пристроях - РОБ-термінал. банкомат (фіксована) - 56 % річних (тариф todobank), 48 % річних (тариф todobank+). За умовами п.7.1. Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. З аналогічними умовами кредитування [PERSON] ознайомився, підписавши 30.10.2019 Паспорт споживчого кредиту. Обставини укладення кредитного договору, відкриття кредитного рахунку відповідачу АТ «МЕГАБАНК», користування кредитними коштами окрім того, що підтверджуються відповідними доказами (копія кредитного договору, копія паспорту споживчого кредиту, виписка по особовим рахункам з 03.12.2022 до 03.09.2024), також визнаються сторонами, а тому не підлягають доказування згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України. 02 червня 2022 року Правління Національного банку України ухвалило рішення віднести АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних у зв`язку з неприведенням банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до довідки про рух коштів по картці від 06 жовтня 2025 року, виданою АТ «Універсал Банк», 06 червня 2022 року о 10:18:50 год. [PERSON] з рахунку № [NUMBER] перерахував на картковий рахунок в АТ «МЕГАБАНК» [NUMBER] грошові кошти у розмірі 10362 грн 69 коп. Операцію було скасовано 06 червня 2022 року о 10:18:51 год. 21 липня 2022 року Національний банк України ухвалив рішення від 21 липня 2022 року № 362-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «МЕГАБАНК». 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осібпідприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4 Договору № GL1N426240, Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 (Двадцять один мільйон сімсот двадцять три тисячі двісті одинадцять гривень) 51 копійку, надалі за текстом Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року, відбулося відступлення права вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року на суму 28697,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 10362,69 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 18334,54 грн. Платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 року на суму 23425777,00 грн підтверджується сплата ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» ціни договору № GL1N426240, а саме у призначенні платежу зазначено «373981351629, оплата за лот GL1N426240, переможець ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МУСТАНГ ФІНАНС", ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA20240618-01260 від 09.07.2024 року, ціна продажу 23 425 777,00 грн, без ПДВ». 27.12.2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку №1 до цього Договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами), надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Права вимоги, що відступаються за цим Договором належать Первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 року №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором Боржників АТ «МЕГАБАНК», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, переможцем яких став Первісний кредитор. Права вимоги переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами) (п. 2 Договору № 1/12). 21 липня 2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» підписали РЕЄСТР БОРЖНИКІВ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року на суму 28697,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 10362,69 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 18334,54 грн. Згідно з Довідкою-розрахунком заборгованості, складеним УО ФГВФО на ліквідацію АТ «МЕГАБАНК» 03.09.2024, заборгованість [PERSON] за договором № TDB.2019.0991.1685 від 30.10.2019 станом на 03.09.2024 складає 28697,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 10362,69 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 18334,54 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач довів належними та допустимими доказами, а відповідач визнав обставини укладення між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] кредитного договору № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року, надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10362,69 грн, які на теперішній час відповідачем всупереч умовам договору та вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України не повернуто. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та наявність підстав для захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено перехід до нього від АТ «МЕГАБАНК» права вимоги до відповідача за договором № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року. Доводи відповідача про несвоєчасне виконання ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» своїх зобов`язань Договором № 1/12 суд відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету доказування у цій справі, не спростовують встановлену у ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності вказаного договору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» має право грошової вимоги до відповідача, яка виникла на підставі договору № TDB.2019.0991.1685 від 30 жовтня 2019 року. При цьому, оскільки відповідач кредитні кошти не повернув ані попередньому кредитору, ані позивачу, чим порушив права та законні інтереси останнього, тому це є підставою для судового захисту таких прав і законних інтересів шляхом стягнення з відповідача на користь кредитних коштів у розмірі 10362,69 грн. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за процентами з огляду на таке. Як зазначалось вище, за змістом ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, відмовився прийняти належне виконання. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора, а проценти за час прострочення кредитора за грошовим зобов`язанням не підлягають сплаті. Як установлено судом, що [PERSON] 06 червня 2022 року о 10:18:50 год. з рахунку № [NUMBER] перерахував на картковий рахунок в АТ «МЕГАБАНК» [NUMBER] грошові кошти у розмірі 10362 грн 69 коп. Операцію було скасовано 06 червня 2022 року о 10:18:51 год. без зазначення причини. Отже, відповідач як боржник у грошовому зобов`язанні 06 червня 2022 року виконав своє зобов`язання з повернення кредитних коштів у розмірі 10362,69 грн, перерахувавши вказану суму грошових коштів на свій банківський рахунок, відкритий в АТ «МЕГАБАНК». Проте таке виконання не було прийняте кредитором з причин, які не залежали від волі відповідача, а саме у зв`язку з віднесенням АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних, подальшим відкликанням ліцензії та ліквідацією АТ «МЕГАБАНК». Вказані обставини свідчать про те, що з 06 червня 2022 року і дотепер має місце прострочення кредитора, а тому нарахування процентів за період з 29.07.2022 до 02.09.2024 у розмірі 18334,54 грн (згідно з виписками по особовому рахунку за період з 30.10.2019 до 02.12.2022, з 03.12.2022 до 03.09.2024) суперечить положенням ч. 4 ст. 613 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 18334,54 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10362,69 грн, то враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову в цій частині, відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання позову [PERSON] в цій частині та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10362,69 грн. На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (36,110419019 %) та визнанням позовних вимог відповідачем, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% судового збору від тієї суми, яка підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 437,37 грн, та повертає позивачу з державного бюджету 437,37 грн, тоді як решта судового збору залишається за позивачем. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач при зверненні до суду з цим позовом зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 11200 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути зазначену суду інших судових витрат з відповідача на користь позивача. На підтвердження понесення вказаних судових витрат позивач надав наступні докази: - копію Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та АО «АЛЬЯНС ДЛС», відповідно до п. 3.4.1 якого обсяг наданих послуг по стягненню заборгованості з боржників, період їx надання та сума гонорару за надання вказаних послуг, визначається об`єднанням та зазначається в Акті приймання-передача наданих послуг; - копію Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12121672 від 14 серпня 2025 року, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги правничої допомоги, а саме: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника 1200 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника 10000 грн; - копію Ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» адвокатом Журавльовим Станіславом Георгійовичем, серія АЕ № 1414107 від 11 серпня 2025 року. В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Журавльовим Станіславом Георгійовичем, серія ДП № 5817 від 04 липня 2024 року. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Згідно з ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11200 грн заперечував з тих підстав, що такий розмір є завищеним і необґрунтованим з огляду на те, що справа є малозначною; позовна заява є шаблонною, що підтверджується її структурою та загальними формулюваннями, які використовуються у масових судових процесах зі стягнення заборгованості; позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що мінімізує участь адвоката у судовому процесі та не вимагає значних витрат часу. Оцінюючи визначений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що він не відповідає критерію розумності з огляду на ціну позову (28697,23 грн), складність справи, яка є малозначною справою та розглянута судом у спрощеному позовному провадженні у першому засіданні без участі сторін. Крім того, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, надання правової допомоги у цій справі не потребувало від представника позивача витрачення значного часу на збирання та дослідження великого обсягу доказів. Заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн у справі з ціною позову 28697,23 грн, з яких стягнуто лише 10362,69 грн, вочевидь є неспівмірною зі складністю справи та свідчить про намір надмірного збагачення і по суті становить додатковий спосіб отримання доходу, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17. На переконання суду, навіть стягнення таких витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (36,110419019 %), тобто у розмірі 4044,37 грн, не відповідатиме принципу розумності їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 2000 грн.

Outcome: partial