Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс» 05.11.2025 року звернулося до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, в якому просить усунути позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною йому квартирою [ADDRESS] , шляхом звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою заступника начальника Київського ВДВС Полтавського МУЮ Шматченко Л.О. Позов обґрунтовуючи тим, що 02.05.2025 року позивач став власником зазначеної вище квартири. Державну реєстрацію права власності на квартиру проведено ПНКМНО [PERSON] на підставі договору купівлі-прожажу від 27.10.2021 року. Разом з цим, під час здійснення своїх законних прав власника позивачу стало відомо про те, що квартира перебуває під арештом накладеним постановою заступника начальника Київського ВДВС Полтавського МУЮ Шматченко Л.О. від 24.12.2015 року. Особою, в інтересах якої встановлене обтяження, є [PERSON] . Наявність зареєстрованого арешту порушує права та законні інтереси позивача, як власника, щодо вільного користування та розпорядження майном. Позивач вбачає грубе порушення своїх прав, гарантованих чинним законодавством України, у зв`язку з дією відповідного обтяження, оскільки таким чином порушується принцип приватної власності, зокрема право позивача вільно розпоряджатись своїм майном. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 18.06.2025 року матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном передані за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. 09.07.2025 року дана справа надійшла до Київського районного суду м.Полтави та цього ж дня передана на розгляд судді Турченко Т.В. Ухвалою суду від 09.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд, про причини своєї неявки суд не повідомила, з клопотаннями до суду не зверталася. Представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 25.12.2015 року. Особа, в інтересах якої встановлене обтяження, [PERSON] . Встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №35511952 з примусового виконання виконавчого листа № 2-907, виданого 12.10.2010 року Київським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору 116-019/ФКВ від 19.06.2008 року в сумі 446270,50 грн. Державним виконавцем 04.12.2012 року відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 24.12.2015 року звернуто стягнення на майно боржника. Відомості про арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №12759794. Виконавче провадження 25.12.2015 року завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України про виконавче провадження. Судом встановлено, що позивач ТОВ «2Х2 Фінанс» з 02.05.2025 року є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2021 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 158 ЦПК України\~суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні в справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 607/15533/17. За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) визнається право особи на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Згідно з частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст.ст.\~4,\~5 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Стаття 41 Конституції України\~встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ст. 319 ЦК України). Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.ст.\~386,\~391 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак він обмежений у можливості реалізації своїх правомочностей власника, оскільки постановою заступника начальника Київського ВДВС Полтавського МУЮ Шматченко Л.О. від 24.12.2015 року накладений арешт на квартиру. Поряд із цим, позивач набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2021 року (реєстровий номер 3176), не був учасником справи № 2-907 про стягнення з [PERSON] , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору 116-019/ФКВ від 19.06.2008 року в сумі 446270,50 грн., та із матеріалів справи не вбачається, що він є зобов`язаною особою перед ПАТ «Дельта Банк». Згідно зі\~статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За наведених обставин, суд встановивши, що права позивача як власника квартири порушуються наявністю заборони на належне йому майно, при цьому таку заборону він не має процесуальної можливості зняти в межах справи № 2-907, оскільки не був її учасником, заявлений позов підлягає до задоволення. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 3028,00 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved