Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просила встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який народився в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, відносно її сина [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви зазначено, що заявниця перебувала у стосунках з [PERSON] від якого народила [INFO] сина [PERSON] . [PERSON] визнав себе батьком, однак сімейні стосунки були припинені, останній проживав окремо від сина. У свідоцтві про народження батько дитини зазначено у відповідності до ст. 135 СК України. [PERSON] відбував покарання у ДУ «Синельниківська виправна колонія (№ 94). Після початку повномасштабного вторгнення рф та оголошення воєнного стану на території України [PERSON] добровільно пішов захищати Україну та [INFO] загинув під час виконання бойового завдання. Вказала, що вона та [PERSON] виховувалися у дитячому будинку, тому жодних близьких родичів ніколи не мали. Зазначила, що вставлення факту батьківства необхідно їй для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, прийняття спадщини, а також для внесення змін до актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.09.2025 по справі призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою від 17.11.2025 поновлено провадження по справі, призначено судове засідання. Заявниця у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні вимог про встановлення факту батьківства. Представник заінтересованої особи ПОКРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ в судове засідання не з`явився, вважаються належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 000053247597 від 26.08.2025 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області народився [INFO] [PERSON] , про що 08.04.2008 року складено актовий запис № 255. Матір`ю дитини зазначена [PERSON] , а батьком\~ [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135\~Сімейного кодексу\~України (а.с. 13 - 13 зворотній). В свідоцтві про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с. 22). Довідкою про причини смерті встановлено, що [PERSON] помер [INFO] від отриманих ушкоджень внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а.с. 20). До суду заявницею надано сповіщення МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ № 1156 від 30.07.2025 року, яке адресовано [PERSON] (сестрі загиблого) про те, що її брат, солдат [PERSON] , [INFO] , стрілець - помічник гранатометника штурмового спеціалізованого відділення штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини [NUMBER] , загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України поблизу населеного пункту Муравка, Донецької області внаслідок удару ворожого ФПВ дрону, отримав поранення (а.с. 24). На виконання ухвали суду від 11.09.2025 року надано висновок експерта № 341-МГ за результатами проведення молекулярно-генетичної експертизи, в якому зазначено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99.999998% (а.с. 45-49) Відповідно до частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами першою та другою\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у\~статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою\~статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Статтею 121 СК України\~встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Частиною першою\~статті 135 СК України\~передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до\~статті 128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій\~статті 128 цього Кодексу\~(стаття 130 СК України). Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується "приватного життя" за\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності. Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.04.2025 по справі №\~576/2871/23 у пунктах 41 та 42 зазначив, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей\~128,\~129 СК України\~не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування\~статті 130 СК України. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13.09.2023 по справі № 552/4291/22, від 31.01.2024 по справі № 752/13549/22). Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 по справі №643/9245/18 прийшов до висновку, що тлумачення\~статті 130 СК України\~свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог\~ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог\~ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.04.2019 у справі "Міфсуд проти Мальти", заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Верховний Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.01.2024по справі № 367/4662/22 зазначив, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи у справах про встановлення батьківства є лише одним із засобів доказування, який підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі. У разі відсутності висновку судової молекулярно-генетичної експертизи не виключається встановлення батьківства на підставі інших доказів. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Krisztian Barnabas Toth v. Hungary", № 48494/06, 12.02.2013, § 33). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, відсутність між учасниками справи спору, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки факт батьківства громадянина України [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] , по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , підтверджується зібраними по справі доказами, в тому числі висновком експерта № 341-МГ молекулярно - генетичної експертизи. Встановлення факту батьківства для заявника має юридичне значення, оскільки надає можливість реалізувати права дитини. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved