Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Жеребецька І.О., звернулась до Козівського районного суду Тернопільської області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 26.12.2015 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Спільне життя із відповідачем у неї не склалося. Вони мають різні погляди на шлюб та виконання батьківських обов`язків. Члени подружжя втратили довіру і повагу один до одного. Зазначає, що подальше спільне життя між ними є неможливим. Від даного шлюбу у сторін народилась двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 13.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачеві встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Жеребецька І.О. 24.11.2025 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності сторони позивача, проти заочного рішення у справі сторона позивача не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У вказаний строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб (виданим повторно) серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 26.12.2015 у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис №2410. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК\~України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Положеннями частини першої статті 110, статті 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.\~\~ В частині 2\~ст. 114 СК України\~зазначено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, відтак їхній шлюб носить формальний характер, а його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Також судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і дружини та що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин суд вважає, що відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України\~шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, то в цій частині суд виходить з такого. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 20.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15.06.2022 у справі №\~910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК\~України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію ордера на надання правничої допомоги [PERSON] серії ВО № 1118816 від 06.10.2025, договір №02/06 про надання правової допомоги від 26.09.2025 а також копію квитанції до прибуткового касового ордера адвоката Жеребецької І.О. б/н від 26.09.2025, згідно з якою [PERSON] здійснила оплату в розмірі 5000 грн. Відтак витрати на правничу допомогу позивача [PERSON] суд вважає належним чином підтвердженими та доведеними. Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , відсутності заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу з боку відповідача, принципів розумності та співмірності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн витрат на правничу допомогу. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved