Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом, в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 13 березня 2024 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Наказом начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради № 52 від 07.05.2025 року дитина тимчасово влаштована в родину гр. [PERSON] у зв`язку з тим, що дитина залишилася без батьківського піклування. Мати дитини виїхала за кордон, фактично понад 6 місяців не виконує батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина. Згідно довідки з КНП «Марганецький центр первинної медико- санітарної допомоги» в разі хвороби та профілактичних оглядів в амбулаторію з дитиною [PERSON] звертається з гр. [PERSON] . За останній рік мама [PERSON] з дитиною в амбулаторію не зверталася. При відвідуванні вдома [PERSON] був під наглядом [PERSON] . На даний час [PERSON] виявлено, що у дитини постійно підпухає око, звернувшись до лікарні, встановлено, що дитина потребує термінового хірургічного втручання. Щоб поставити остаточний діагноз гр. [PERSON] була з дитиною на консультації у м. Запоріжжі та Києві. Для оперування дитини потрібен законний представник, який відсутній у дитини на даний момент. Згідно характеристики від голови квартального комітету дитина [PERSON] проживає з гр. [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. Мати дитини гр. [PERSON] з грудня 2024 року з дитиною не проживає. З пояснень свідків з`ясовано, що дитина [PERSON] проживає з гр. [PERSON] . Мати дитини [PERSON] не бачили більше півроку. Просить суд позбавити гр. [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини: [PERSON] , [INFO] . Стягнути з гр. [PERSON] , аліменти у вигляді частини її заробітку (доходу), яка визначається судом, але не меншої, ніж 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений, задля утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача - головний спеціаліст служби у справах дітей Марганецької міської ради Пархоменко О.С. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім цього просить суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] , в родину якої тимчасово влаштована малолітня дитина та яка на даний час займається вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач неодноразово у судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином про, що в матеріалах справи містяться відповідні докази, заяв чи клопотань не надала, про причини неявки не повідомила. \~ \~ \~Статтею 131\~ЦПК України передбачено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно Витягу з реєстру Марганецької територіальної громади №2025/013758811, сформованого 19.09.2025 року, [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Оскільки поштовий конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано: 17.11.2025 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. \~Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 2\~ст.\~124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це\~\~насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3\~\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про\~\~позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 13 березня 2024 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис № 40. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00052608995, сформованого 24 липня 2025 року, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. \~ \~ [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та свідомо ними нехтує. Так, понад рік вона не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, з дитиною не спілкується взагалі; не виявляє ніякого інтересу до її внутрішнього світу; не створює їй належних умов для її життя та розвитку, матеріально дитину не забезпечує. З вказаного часу вона виїхала з міста Марганець на постійне місце мешкання та роботу до республіки Польща повідомивши, що повертатись в Україну не збирається. За місцем колишнього мешкання вона відсутня та тривалий час там не проживає, зв`язок з рідними не підтримує. На даний час її місцезнаходження не встановлено, будь-які відомості та інформація про неї відсутні. Вищевказана обставина підтверджується довідкою ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП В Дніпропетровській області №122503-2025 від 24.07.2025 року. Оскільки дитина [PERSON] , [INFO] залишилася без батьківського піклування, наказом начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради № 52 від 07.05.2025 року її тимчасово влаштовано у родину [PERSON] , [INFO] , яка піклується про дитину, займається її вихованням, слідкує за станом її здоров`я, забезпечує усім необхідним для її життя та розвитку, матеріально утримує. Згідно довідки з КНП «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» в разі хвороби та профілактичних оглядів в амбулаторію з дитиною [PERSON] звертається [PERSON] . За останній рік мама дитини - [PERSON] з дитиною в амбулаторію не зверталася. При відвідуванні вдома, [PERSON] був під наглядом [PERSON] . На даний час [PERSON] виявлено, що у дитини постійно підпухає око, звернувшись до спеціалістів та пройшовши медичні дослідження консультаційні висновки було встановлено, що дитина потребує термінового хірургічного втручання. Дана обставина підтверджується виписними епікрізами, медичними дослідженнями та консультаційними висновками спеціалісті, наявних в матеріалах справи. Для оперування дитини потрібен законний представник, який на даний час у дитини відсутній. З кожним днем стан дитини погіршується, вона нервує та плаче від болю. Згідно характеристики голови квартального комітету дитина [PERSON] проживає з гр. [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. Мати дитини гр. [PERSON] з грудня 2024 року з дитиною не проживає. З письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] проживає у родині. [PERSON] . Матір дитини гр. [PERSON] не бачили більше півроку. Неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] також підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] відповідно до яких [PERSON] вихованням дитини не займається, дитина [PERSON] проживає з [PERSON] . Матір дитини гр. [PERSON] не бачили більше півроку. У судовому засіданні безпосередньо було досліджені письмові пояснення [PERSON] , відповідно до яких малолітня дитина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] понад 1 рік і 7 міс. проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. Дитина залишена своєю матір`ю без батьківського піклування. Матір дитини виїхала за кордон до республіки Польща, де займається влаштуванням свого особистого життя. Життям, здоров`я хлопчика вона не цікавиться, матеріально його не утримує. За весь час вона ні разу не зателефонувала і не поцікавилася як живе її дитина, у яких умовах він знаходиться, його станом здоров`я. Згідно висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 15.09.2025 року №15/20-1839 Орган опіки та піклування Марганецької міської ради, враховуючи встановлені комісією з питань захисту прав дитини обставини, щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] , по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , а також з метою забезпечення подальших заходів щодо соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за\~доцільне позбавити\~батьківських прав\~ [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . \~\~\~\~\~Відповідно до п.2 ч.1 ст.164\~СК України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. За змістом ч.2 ст.166\~Сімейного кодексу\~України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Мати дитини [PERSON] зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~Таким чином,\~враховуючи матеріальне\~становище дитини\~та платника\~аліментів,\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення,\~суд приходить\~до висновку\~про можливість\~відповідача \~ [PERSON] \~ сплачувати\~аліменти на\~утримання \~дитини у\~розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 вересня 2025 року і до повноліття дитини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовільнити. Відповідно до вимог статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20х2=2422,40 гривень.

Outcome: approved