Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У жовтні 2025року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно його їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свої вимог зазначила, що після розірвання шлюбу [PERSON] став ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться його здоров`ям і життям, не виховує і не утримує його, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє належної турботи до нього, проживає окремо, не відвідує, зник з життя дитини, хоча за наявності бажання міг би хоча б спілкуватися з сином. Таке ставлення батька до власної дитини свідчить про абсолютну його байдужість до долі дитини і відсутність будь-якого щонайменшого бажання змінити такий стан справ. 08.10.2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 22.10.2025 року на адрес суду надійшов відзив відповідача, в якому останні зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, оскільки фони ґрунтуються на фактах, що відповідають дійсності. Вказав, що батьківських обов`язків не виконує належним чином. Просив розглядати справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. 03.11.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивачка за її згодою надала пояснення як свідок, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, Представниця органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у період з 27.08.2011 року по 16.06.2017 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 16.06.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Як зазначила позивачка та підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні, відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] близько 9-10 років тому. Допитана в судовому засіданні дитина - [PERSON] показав суду, що батько не приймає участі в його вихованні та житті вже багато років, між ними відсутнє навіть спілкування телефоном, ним опікується і цікавиться його життя мати та її новий чоловік [PERSON] . На підставі рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина. Однак, відповідач [PERSON] належним сином не виконує рішення суду, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 241 612,00 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не навідує його, не цікавиться життям і здоров`ям, не піклується про його фізичний та духовний стан та розвиток. На даний час син проживає з позивачкою (підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї), фактично повністю перебуває на її утриманні. Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, склав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням ВК Обухівської міської ради від 18.09.2025 року №631. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, при цьому відповідач не заперечив факту своєї неналежної поведінки відносно своєї дитини, та не зазначив поважні причини, які змусили його самоусунутися від виховання дитини. Враховуючи всі обставини, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved