Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Просить визнати за [PERSON] зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , право власності за набувальною давністю на 79/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування свого позову, вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником 21/100 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бережною Л.П., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 22.08.2016 року за №1722, згідно якого в користування та володіння спадкодавця перейшло: житлова кімната площею 18,2 кв. м. та хлів позначений на плані «Д». На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0750 га, кадастровий номер 6825055500:01:003:0051, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Він, є рідним братом [PERSON] , [INFO] . Має з сестрою спільних батьків - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьки померли. В 2004 році сестра поїхала на заробітки, маючи намір пошуку роботи у м. Москва російської федерації. З того часу будь - який зв`язок з нею втрачено. Вона ні разу не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способом про місце свого перебування. Я намагався встановити місце знаходження сестри. Згідно відповіді з поліції від 28.07.2022 року не встановлено будь - якої інформації з приводу гр. [PERSON] . Він не має можливості вчиняти будь - які розпорядчі дії стосовно отриманої спадщини. Власником іншої частини будинку є [PERSON] , [INFO] . За усною домовленістю він користується цією частиною будинку, постійно там проживає, утримує будинок з надвірними будівлями. На даний час виникла необхідність оформлення права власності на майно, проте власник майна весь час ухилявся від оформлення продажу цього майна. На підставі викладеного, враховуючи, що позивач добросовісно, безперервно користується житловим будинком, він просить суд визнати право власності на це майно за набувальною давністю. На момент розгляд справи власника спірного майна фактично немає. Отже, він проживає у вказаному будинку, добросовісно володіє ним, відкрито та безперервно і користується більше десяти років. З вимогами про те, що він незаконно ним володіє і користується ніхто до нього не звертався, в тому числі і представники громади. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення позивача, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 16 серпня 2022 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пулавською О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого [PERSON] є власником 21/100 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником 79/100 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 12.12.1988 року. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зі змісту даної норми необхідно зробити висновок, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Окрім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з свідченням свідка [PERSON] - позивач приїздить до будинку, ремонтував покрівлю. На даний час у будинку ніхто не проживає. Сестру позивача бачила у 2004 році, як помер її батько. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні посвідчила, що у будинку ніхто не проживає. [PERSON] приїздила, як помер її батько. [PERSON] доглядає за хатою, часто приїздить. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані обставини унеможливлюють визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до положень статті 344 ЦК України, оскільки він користується частиною будинку відповідачки за усною домовленістю (як зазначено в позовній заяві), знає хто власник 79/100 частин будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою у позові слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed