Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

29.07.2025\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~від імені\~якого діє\~його представник\~Алієва Нурай, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.07.2021 [PERSON] уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 9595497299. До укладання договору відповідач ознайомився з Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» розміщеними на сайті ТОВ «ФК «ЦФР»" www.kreditmarket.ua, та приєднався до них шляхом підписання Договору та Паспорта кредиту. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та AT «Таскомбанк», ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) AT «Таскомбанк» свої Права вимоги до позичальників, а AT «Таскомбанк» набуло Права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує ТОВ «ФК «ЦФР» за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. Сторони погодили, що ТОВ «ФК «ЦФР» має право щоденно передавати (відступати) AT «Таскомбанк» свої Права вимоги до позичальників, а AT «Таскомбанк» зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 15.05.2024 року між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) AT «Таскомбанк» суму фінансування, а AT «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами позики в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав вимоги. Згідно Додатку №1 до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38418,25 грн., з яких: 24553,00 грн. - сума загальної заборгованості по тілу кредиту; 3,78 грн. - сума загальної заборгованості за відсотками; 13861,47 - сума заборгованості по комісії, та 00,00 грн - заборгованість за пенею/штрафами. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №9595497299 від 01.07.2021 року в сумі 38418,25 грн. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №9595497299 від 01.07.2021 року в сумі 38418,25 грн. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 04.08.2025 року прийнято до свого провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє його представник Алієва Нурай, до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, відкрито провадження у справі, та призначено до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження, на 11 годину 00 хвилин 02 вересня 2025 року. 02.09.2025 року судове засідання було відкладено на 09 годину 00 хвилин 14 жовтня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 14.10.2025 року судове засідання було відкладено на 13 годину 00 хвилин 19 листопада 2025 року. 19.11.2025 ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 02 грудня 2025 року, та витребувано інформацію, щодо перебування відповідача на військовій службі у ЗСУ. 02.12.2025 постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. У прохальній частині позовної заяви проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання останній не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно вимог ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 01.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9595497299, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 24553,00 грн. строком на 24 місяці. Умови сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту передбачені в підписаному відповідачем паспорті кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР» №5497299, процентна ставка при наданні кредиту 7% від суми кредиту, щомісячна процентна ставка 2.70% від суми кредиту, а також визначений графік платежів, що підтверджується наданими копією кредитного договору № 9595497299 від 01.07.2021, копією Паспорта кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» №5497299, копією Заяви-анкети на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.5-7 ). 07.10.2016 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» був укладений Договір відступлення прав вимоги №ТАСЦФП-10-2016 (а.с.12-13). 15.05.2024 року між АТ «Таксомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф (а.с. 14-16). Згідно Акту прийому-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року (а.с.17), клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги кількістю 7234, після чого, з урахуванням п. 2.1 Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Згідно витягу з Реєстру Прав Вимоги (а.с.19) зазначено, про передачу позивачеві за Договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 9595497299 від 01.07.2021 року. Відповідно до розрахунку (а.с.11), зробленого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість [PERSON] за ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за період із 15.05.2024 по 30.06.2024 року становить 38418,25 грн., в тому числі: 24553,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 3,78 грн. - сума заборгованості за відсотками, 13861,47 грн. - сума заборгованості по комісії. Крім того, представником позивача подані наступні докази: копію паспорта відповідача, та довідки про присвоєння йому РНОКПП (а.с.8-10); копію правоустановчих та дозвільних документів позивача, докази на підтвердження повноважень представника (а.с.20-32). Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами по справі виникли з договірних правовідносин, то до них слід застосувати положення Цивільного кодексу України, щодо загальних положень про договір та зобов`язання, позику, кредитний договір, договір факторингу, відступлення прав вимоги. Згідно ч.1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст.\~510\~ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст.\~513\~ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38). За приписами частини першої статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України) Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, не зважаючи на його назву, за своєю юридичною природою, є договором факторингу. Згідно із ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») перейшло до правонаступника Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК») 07 жовтня 2016 року, задовго до укладення Кредитного договору № 9595497299 від 01 липня 2021 року. Отже, за Договором відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Оскільки, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на момент укладення Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі даного Договору Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК». Оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору факторингу № НІ/11/190-Ф від 15 травня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за Кредитним договором № 9595497299 від 01 липня 2021 року, укладеним між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). Правовідносини - одна з основоположних категорій права, структуру якої складають: учасники або суб`єкти правовідносин (особи, які беруть участь у правовідносинах); об`єкти правовідносин (немайнове або майнове благо, стосовно якого виникає певний зв`язок між суб`єктами правовідносин); зміст правовідносин (суб`єктивні цивільні права та суб`єктивні цивільні обов`язки їх учасників). Існування правовідносин неможливе за відсутності одного (або декількох) зі складових елементів їх структури. Договір є однією з підстав виникнення правовідносин. Договір установлює суб`єктний склад конкретних правовідносин, а також їх зміст. При цьому визначення предмета договору (об`єкта, з приводу якого такий договір укладається) у його змісті виступає обов`язковою умовою для породження обумовлених договором правових наслідків. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Дана позиція висловлена ВП ВС у постанові від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20. І хоча справа, яку розглядала ВП ВС, стосувалася інших правовідносин, суд вважає за можливе та доцільне взяти до уваги висновки, які стосуються лише підстав та умов заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 9595497299 від 01 липня 2021 року, і як наслідок, права звертатися до суду з даним позовом. Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed