Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

МТСБ України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Позов обгрунтовує тим, що 24.03.2021 року близько 19.30 год.. водій автомобіля SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , рухаючись у м. Черкаси, по вул. Нижня Горова зі сторони вулиці Ю. Іллєнка в напрямку вулиці Припортова поблизу будинку № 71 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вулиці Нижня Горова поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Черкаської обласної дитячої лікарні. Згідно виписки з карти стаціонарного хворого [PERSON] , останній перебував у стаціонарі протягом 24.03.21-14.04.21 року з основним діагнозом: відкрита проникна ЧМТ, забій головного мозку, перелом правої тімяної, скроневої кісток з переходом на основу черепа, лямдоподібний шов черепа, субдуральні гематоми правої скронево-тімяно-потилочної ділянки з переходом на лівопотиличну ділянку, перелом основи черепа, уламковий перелом скроневої кістки праворуч, правого лямдоподібного та стріловидного шва, пнефмоцифалія, гемосинус лівої гайморової пазухи, набряк головного мозку і т.д. По даному факту було відкрито кримінальне провадження за № 12021250310000756 від 01.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час проведеного досудового розслідування встановлено, що в дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди в діях пішохода [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогам п.п. 4.4., 4.7., 4.14 г) Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і для виконання яких він перешкод не мав. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.05.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12021250310000756 від 24.03.2021 року, за ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення . На дату скоєння ДТП, а саме на 24.03.2021 року SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер [NUMBER] не був забезпеченим, тобто його власник не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника Згідно з ч.ч.1,2.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них залежать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно\-го правова презумпція заподіювана шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05.06.2019 року справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15.08.2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02.10.2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15(провадження № 61-3321 св18), від 03.6.2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07.10.2020 року у справі № 742/637/19 (провадження №61-320св20). Довідкою Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області № 14449/41/24/012021 від 07 грудня 2021 року повідомлено, що дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля СУБАРУ ІМПРЕЗА р/н [NUMBER] та пішохода [PERSON] оформлена та зареєстрована в управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. В УПП в Черкаській області відсутня інформація щодо можливої наявності непереборної сили або умислу пішохода [PERSON] у заподіянні йому шкоди. Позивач, після звернення матері потерпілого в ДТП із відповідною заявою, здійснив нарахування належній до відшкодування виплату коштів в рахунок відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди та виплатив її в наступних розмірах: -108000,00 грн - претензія по життю та/або здоров`ю (стійка втрата працездатності) - розмір виплати затверджено Наказом № 3/2033 від 13.04.2022; -24000,00 грн - витрати на лікування - розмір виплати затверджено Наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 3/4996 від 23.06.2022 року Виплата страхового відшкодування в зазначених розмірах підтверджується платіжними інструкціями № 818870 від 15 квітня 2022 року на суму 108000,00 грн та № 884182 від 24 червня 2022 року на суму 24000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування по ДТП, в розмірі 132000,00 грн. та судовий збір в сумі 3028,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи. суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 24.03.2021 року близько 19.30 год. водій автомобіля SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , рухаючись у м. Черкаси, по вул. Нижня Горова зі сторони вулиці Ю. Іллєнка в напрямку вулиці Припортова поблизу будинку № 71 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину вулиці Нижня Горова поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Черкаської обласної дитячої лікарні. По даному факту було відкрито кримінальне провадження за № 12021250310000756 від 01.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 21.10.2021 року мати потерпілого [PERSON] , [PERSON] звернулася МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП. Позивачем, було здійснене відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди та виплата її в наступних розмірах: 108000,00 грн - претензія по життю та/або здоров`ю (стійка втрата працездатності) - розмір виплати затверджено Наказом № 3/2033 від 13.04.2022; 24000,00 грн - витрати на лікування - розмір виплати затверджено Наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 3/4996 від 23.06.2022 року Виплата страхового відшкодування в зазначених розмірах підтверджується платіжними інструкціями № 818870 від 15 квітня 2022 року на суму 108000,00 грн та № 884182 від 24 червня 2022 року на суму 24000,00 грн. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Відповідно дог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.1.2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду справи, суд враховує висновок КЦС ВС викладений у постанові №369/13458/20 від 21.12.2022 року, згідно якого: «обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки». Також судом встановлено, що старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області 31.05.2021 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021250310000756 від 24.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В постанові вказано, що відповідно до висновку експерта від 27.04.2021 року, у дорожній обстановці яка склалася, на момент пригоди, в діях водія автомобіля SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди не вбачається. В момент виникнення небезпеки для руху водій автомобіля SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. В діях пішохода [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам п.п.4.4., 4.7., 4.14.г) ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і для виконання яких він перешкод не мав. Так, допитаний як свідок відповідач [PERSON] повідомив суд про те, що 24.03.2021 року близько 19.30 год., він, керуючи автомобілем SUBARU IMPREZA, рухаючись у м. Черкаси, по вул. Нижня Горова зі сторони вулиці Ю. Іллєнка в напрямку вулиці Припортова. На ділянці дороги де сталося ДТП було відсутнє елетропостачання. Безпосередньо перед автомобіля він побачив хлопця, який був одягнутий в темний одяг, на голові був капюшон. Він навіть не повернувся в бік його автомобіля. Коли він здійснив наїзд на пішохода і той впав. Він підійшов до нього та побачив що пішохід в навушниках. Пішохід лежав й розмовляв. Після чого він викликав поліцію, а свідки викликали швидку. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, відповідно до отриманої доказової бази, суспільно-небезпечне діяння у вигляді порушення ПДР України пішоходом [PERSON] , а саме п.п. 4.4., 4.7., 4.14.г) ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з суспільно-небезпечним наслідком у вигляді отримання ним же тяжкого тілесного ушкодження. Так, відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно п.п.1.3.,1.4.,1.5., Правил, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Пунктом 1.10 Правил передбачено, що учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному. Відповідно до п. 4.4 Правил, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Відповідно до п.4.7 Правил, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Відповідно до п..4.14. г) Правил, пішоходам забороняється: переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; З довідки УПП в Черкаській області №14449/41/21/01-2021 від 07.12.2025 року, яка направлена на адресу МТСБУ вбачається, що УПП в Черкаській області відсутня інформація щодо можливої наявності непереборної сили або умислу пішохода [PERSON] у заподіянні йому шкоди. Разом з тим, суд не приймає вказаний доказ як належний, оскільки Управління патрульної поліції не наділене повноваженнями щодо встановлення або не встановлення та надання оцінки щодо непереборної сили або умислу дій пішохода. Також суд звертає увагу й на те, що у виписці №1842 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] останній зазначив лікарям про те, що обставини травми чітко вказати не в змозі. Припускає, що під час ходьби заснув. Отже, пішохід [PERSON] будучи на момент ДТП, неповнолітньою, дієздатною особою, розуміючи та усвідомлюючи свої дії та наслідки які можуть бути, свідомо, умисно порушуючи правила дорожнього руху вийшов на проїзну частину дороги чим створив дорожньо-транспортну приходу. Отже, суд приходить до висновку, про те що потерпілий [PERSON] передбачав, що такі його дії можуть призвести до настання ДТП з отриманням тілесних ушкоджень. Таким чином, шкоду [PERSON] була завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого на вчинення ним протиправних дій, що полягали в порушені п.п. 4.4., 4.7., 4.14.г) ПДР України. [PERSON] своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертного дослідження, проведеного в рамках кримінального провадження. З огляду на зазначене, згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України у [PERSON] не настала цивільно- правова відповідальність за шкоду, завдану [PERSON] . Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. №6-887цс17. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані із сплатою судвого збору, слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed