Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

4 червня 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода [PERSON] , який працював начальником структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (Код ЄДРПОУ: 40081237). Позивачем було виявлено та з`ясовано, що в період 2019 року були факти ймовірного привласнення службовими особами Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40081237) та службовими особами товариств з обмеженою відповідальністю бюджетних грошових коштів. Також ним було з`ясовано, що службові особи ТОВ «Дніпро - комфорт» (ЄДРПОУ 42648553), ТОВ «ДНІПРОЛАНДШАФТ» (ЄДРПОУ 40210148) ймовірно вчинили злочин, який пов`язаний з оплатою за договорами № ПР/П 19458/НЮ, № ПР/П-19459/НЮ, № ПР\\П-19929/НЮ, ПР/П - 191034/НЮ, які укладені між філією Регіональною філією Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40081237), ТОВ «Дніпро - комфорт» (ЄДРПОУ 42648653), ТОВ «ДНІПРОЛАНДШАФТ» (ЄДРПОУ 40218148) з цього приводу, він, як викривач подав заяву про вчинене кримінальне правопорушення. Позивач вказує, що він не причетний до вказаних вище дій, оскільки не мав повноважень щодо здійснення оплат за договорами, з огляду на те, що на момент укладення та виконання зазначених договорів він не обіймав посаду, яка передбачає право підпису фінансових документів або прийняття рішень про перерахування коштів, повноваження щодо оплати договорів належали іншій посадовій особі, яка мала відповідні адміністративно-господарські та фінансові функції, жодного розпорядження або доручення, що уповноважувало його на здійснення таких дій, він не отримував, усі дії, пов`язані з оплатами, здійснювались без його відома та участі, а жодних особистих вигод чи зацікавленості у вказаних договорах він не мав. Відповідач [PERSON] зобов`язав його підписати договір з ТОВ «ДНІПРО-КОМФОРТ», ТОВ «ДНІПРОЛАНДШАФТ», оскільки ТЕНДЕРНИЙ КОМІТЕТ Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не відхилив тендерну пропозицію. Договір за результатами проведеної процедури закупівлі та відповідні акти були направлені на підпис в структурний підрозділ Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень», де він працював, оскільки земельні ділянки зазначені в договорі були закріплені саме за цим підрозділом. Позивач зазначає, що він працював безпосередньо під керівництвом [PERSON] начальника структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця". [PERSON] надавав безальтернативні вказівки йому підписувати документи, після його підписання, оскільки нотаріальна довіреність на підставі якої діяв [PERSON] передбачала обов`язковий підпис двох осіб - безпосереднього керівника [PERSON] та підлеглого [PERSON] . Після проставляння підпису першою особою, він фактично був позбавлений можливості ухилитися від підписання документів, оскільки це створило б для нього ситуацію примусу, коли невиконання такої вимоги могло стати 100% підставою для дисциплінарних заходів аж до 100% звільнення. Постійне перебування в умовах, коли він змушений був діяти під тиском, завдавало йому значних моральних страждань, пов`язаних із страхом перед можливими негативними наслідками. Це призводило до стійкого негативного впливу на психоемоційний його стан. Відповідач та третя особа безпідставно стверджували, що ним, як позивачем, було нібито здійснено привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. На підставі цих голослівних тверджень органом досудового розслідування було ініційовано кримінальне провадження, у межах якого він майже не помер, так як потрапив до реанімації та перебував у комі. За таких обставин, позивач вважає, що саме дії відповідача стали причиною заподіяння йому тяжкої моральної шкоди, фізичних страждань, а також створили загрозу для його життя, у зв`язку з чим позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за результатами розгляду справи стягнути з [PERSON] , який працював начальником структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоди у сумі 201 866 гривень. Ухвалою суду від 9 червня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 8 липня 2025 року від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі, з проханням перейти до розгляду справи по суті без його участі та без участі відповідача. 8 липня 2025 року від представника третьої особи АТ «Українська залізниця» Хлабистіна Д.М. надійшла заява про виключення зі складу сторін третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Регіональну філію «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», залучивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство «Українська залізниця». Ухвалою суду від 8 липня 2025 року було замінено третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ЄДРПОУ 40081237) на належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ЄДРПОУ 40075815). 28 липня 2025 року від представника третьої особи АТ «Українська залізниця» Хлабистіна Д.М. надійшли письмові пояснення по суті позову, в яких останній вказує на те, що факт тиску на позивача з боку відповідача є словами, не підкріпленими ні доказами, ні поясненнями свідків. Зокрема, позивачем не надано жодного документа, з якого б вбачалось, що він у спірний період звертався до вищестоящого керівництва залізниці відносно тиску на нього безпосереднього керівника. По-друге, третьою особою були відібрані пояснення у Структурного підрозділу «Служба колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», якій по вертикалі підпорядковується Структурному підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» (тодішнє місце роботи позивача). Яким чином [PERSON] виявив, що в період 2019 року службові особи регіональної філії привласнили бюджетні кошти та хто конкретно не відомо. Чому [PERSON] не повідомив одразу правоохоронні органи про виявлені факти, а тільки в 2025 році, після того як йому пред`явлено звинувачення. Згідно п. 2.17 посадової інструкції колишнього заступника начальника Дніпровської дистанції захисних лісонасаджень Набоков А.В. контролює укладання та виконання договорів у межах посадової інструкції. При виконанні робіт підрядними організаціями контролює обсяги та якість виконання робіт у встановлені терміни, відповідність робіт проектно - кошторисній документації. По договору від 12.08.2019 № ПР/П-19458/НЮ з ТОВ «Дніпроландшафт» під головування [PERSON] засідання робочої групи (протокол № 4 від 05.07.2019р.) ТОВ «Дніпроландшафт» був визначений переможцем торгів. Факт того, що Сухінський А.А. зобов`язав Набокова А.В. підписати договори з ТОВ «Дніпро-Комфорт» та ТОВ «Дніпроландшафт» - не підтверджується, так як жодної доповідної або скарги від Набокова А.В. на керівництво регіональної філії та служби колії не надходило. Згідно довіреності від 08.08.2029 за номером № 1203 АТ «Укрзалізниця» уповноважило заступника начальника структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» Набокова А.В : - вчиняти правочин, укладати, змінювати та розривати будь-які договори;- підписувати акти виконаних робіт, акти наданих послуг, що підтверджують виконання зобов`язань згідно з договорами. Посада заступника начальника структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» відноситься до номенклатури директора регіональної філії «Придніпровська залізниця». Договори та відповідні акти не направлялися в СП «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень». Посадові особи Структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» самостійно укладали договори та підписували акти наданих послуг. Ні одна посадова особа регіональної філії «Придніпровська залізниця» не стверджувала, що [PERSON] було здійснено привласнення, розтрату або заволодінням майном шляхом зловживання службовим становищем. Це може вирішувати тільки суд. Кримінальне провадження було відкрито не на підставі голослівних тверджень посадових осіб регіональної філії, а на підставі Довідки Східного Офісу Держаудитслужби від 28.04.2021 б/н ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за період з 01.01.2017 по 30.06.2020 року. Ревізією встановлено, що АТ «Укрзалізниця» в особі начальника СП «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» РФ «Придніпровська залізниця» Сухінського А.А. та заступника начальника СП «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» РФ «Придніпровська залізниця» Набокова А.В. (Замовник) укладено договори з ТОВ «Дніпроландшафт» (код ЄДРПОУ 40218148) в особі директора Мороза І.В. (Виконавець) від 12.08.2019 №ПР/П-19458/НЮ та від 12.08.2019 №ПР/П19459/НЮ на послуги з розробки нормативного документу: «Лісонасадження захисні. Поточне утримання» відповідно до вимог статті 48 Лісового кодексу України (лісовпорядкування) та що прийняття шляхом підписання актів приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 25.09.2019, №1/1 від 22.11.2019 за договором від 12.08.2019 №ПР/П-19458/НЮ та №2 від 25.09.2019, №2/2 від 22.11.2019 за договором від 12.08.2019 №ПР/П19459/НЮ та оплата РФ «Придніпровська залізниця» послуг за 1 етапом в сумі 4 467 275,40 грн., які складені з порушенням вимог ст. 47 Лісового кодексу України, призвело до втрати отримання остаточного результату за договорами 12.08.2019 №ПР/П-19458/НЮ та №ПР/П-19459/НЮ. Порушення призвело до втрат фінансових (матеріальних) ресурсів РФ «Придніпровська залізниця» на суму 4 467 275,40 грн. Загрози звільнення [PERSON] не було. Відсутні будь-які факти або інформація щодо попередження [PERSON] про звільнення з боку посадових осіб регіональної філії «Придніпровська залізниця». Яким чином [PERSON] виявив, що в період 2019 року службові особи регіональної філії привласнили бюджетні кошти та хто конкретно не зрозуміло. Чому [PERSON] не повідомив одразу правоохоронні органи про виявлені факти, а тільки в 2025 році, після того як йому пред`явлено звинувачення також не зрозуміло. Оригінали договорів, які зазначені в позові, вилучені правоохоронними органами. Згідно п. 2.20 посадової інструкції колишнього начальника Дніпровської дистанції захисних лісонасаджень [PERSON] забезпечує виробничо-фінансову діяльність, організацію бухгалтерського обліку та звітність, фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів. Оплата по договору № ПР/П-19458/НЮ проведена в розмірі 1 684 589,29 грн. Заподіяна шкода АТ «Укрзалізниця» станом на 01.07.2025 складає 3 064 854,18 грн. Оплата по договору № ПР/П-19459/НЮ проведена в розмірі 2 782 686,11 грн. Заподіяна шкода АТ «Укрзалізниця» станом на 01.07.2025 складає 5 510 300,77 грн. З врахуванням наданих пояснень, представник третьої особи просив суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 25 серпня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, було відмовлено. 26 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він вказує про те, що позовні вимоги є справедливими і він їх визнає, а також просить суд закінчити підготовче провадження без його участі та перейти до розгляду справи по суті, без його участі та інших сторін, у разі їх неявки за наявності належного повідомлення. В своїй заяві відповідача зауважує про те, [PERSON] не отримував ані довіреності, ані посадової інструкції, ці документи не були йому доступні на протязі всього періоду роботи. Його обов`язки були обмежені завіренням лише окремих аркушів документів, які він йому надавав та які підписував при ньому. [PERSON] не мав повноважень самостійно підписувати бухгалтерські документи, а лише завіряв певні сторінки документів, що стосувалися його підписів. Це означає, що позивач [PERSON] фактично підтверджував справжність його підпису на документах і все. Всі бухгалтерські документи проходили легальну перевірку перед передачею на виконання іншим уповноваженим особам. Цей контроль включав перевірку відповідності документів чинному законодавству, внутрішнім інструкціям організації, а також їх повноту га коректність. Таким чином, відповідальність за зміст і достовірність бухгалтерських документів лежала виключно на ньому, а не на [PERSON] . Крім того, в процесі роботи [PERSON] неодноразово намагався звернутися до вищого керівництва залізниці щодо тиску, який дійсно здійснювався на нього, у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Однак ці звернення буди своєчасно виявлені ним і роз`яснені відповідні обставини, а саме те, що він не несе відповідальності за документи, так як фактично він їх не підписував, а лише завіряв його підпис на останніх аркушах, які він йому надавав. Відповідач вказує на те, що позовні вимоги є справедливими, і він їх визнає, оскільки наразі він вже не боїться керівництва, оскільки перебуває за межами м. Дніпра, а коли він працював у місті Дніпрі, то на нього та [PERSON] чинився постійний тиск. Їм обом регулярно погрожували притягненням до відповідальності та звільненням з роботи у разі невиконання вказівок зверху. З часом позивача [PERSON] було звільнено, а його примусили написати заяву на переведення на нижчу посаду, що вже саме по собі було фактом тиску та приниження його професійної гідності. Подальше його звільнення настало виключно через те, що вони з [PERSON] відмовилися піддаватися незаконному та безпідставному тиску. Фактично їх небажання йти на компроміс, стало причиною цілеспрямованого переслідування, почались створюватись умови, які унеможливлювали нормальну роботу, застосовувались репресивні кадрові заходи, навмисно принижувалася професійна репутація, обмежувались повноваження та права, а будь-які спроби відстоювати свої законні інтереси сприймалися як «непокора». Таким чином, дії керівництва не лише суперечили трудовому законодавству, а й мали на меті примусити їх з [PERSON] до виконання неправомірних вимог, що створило атмосферу тиску, залякування та дискримінації, внаслідок чого вони опинилися у ситуації, коли збереження посади стало неможливим без порушення власних принципів та закону. Для збереження власної безпеки і захисту від подальших погроз, він був змушений покинути місто Дніпро. Зараз, перебуваючи поза межами м. Дніпра, в безпеці, він не маю наміру нічого приховувати і нічого боятися, тому відкрито заявляє про цей тиск і про ті обставини. 21 листопада 2025 року від представника третьої особи АТ «Українська залізниця» Хлабистіна Д.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він вказує про те, що ним раніше були надані всі письмові пояснення по справі, а тому просить здійснювати розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах документами. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, врахувавши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, в підтвердження спричинення моральної шкоди позивачу, останній посилається на те, що він працював безпосередньо під керівництвом [PERSON] начальника структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця". Відповідач [PERSON] надавав безальтернативні вказівки йому підписувати документи, після його підписання, оскільки нотаріальна довіреність на підставі якої діяв [PERSON] передбачала обов`язковий підпис двох осіб - безпосереднього керівника [PERSON] та підлеглого [PERSON] . Після проставляння підпису першою особою, він фактично був позбавлений можливості ухилитися від підписання документів, оскільки це створило б для нього ситуацію примусу, коли невиконання такої вимоги могло стати 100% підставою для дисциплінарних заходів аж до звільнення. Постійне перебування в умовах, коли він змушений діяти під тиском, завдавало йому значних моральних страждань, пов`язаних із страхом перед можливими негативними наслідками. Це призводило до стійкого негативного впливу на психоемоційний його стан. Відповідач та третя особа безпідставно стверджували, що ним, як позивачем, було нібито здійснено привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. На підставі цих голослівних тверджень органом досудового розслідування було ініційовано кримінальне провадження, у межах якого він майже не помер, так-як потрапив до реанімації та перебував у комі. На теперішній час він зазнає значних моральних страждань, психологічного тиску, втрати репутації та внутрішньої тривоги. Постійне перебування у стані стресу негативно позначається на його емоційному стані, житті та професійній діяльності. Вважає дії відповідача такими, що завдали йому моральної шкоди, яка підлягає компенсації згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України. На підтвердження такого емоційного стану, позивачем були надані виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 29.10.2024 року з фото таблицею, а також висновок за результатами спеціального психофізіологічного тестування з використанням поліграфу, згідно якого відсутня прихована інформація з поставлених [PERSON] питань. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абз. 2,3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. \~ \~ \~ \~Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. \~ \~ \~ \~У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Такі висновки викладені у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України\~у справах позовного провадження учасниками справи є сторони,\~треті особи. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов:\~визнання їх усіма учасниками справи\~та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Матеріали справи та позиція її учасника третьої особи Акціонерного товариства «Українська залізниця» свідчать про те, що третя особа не визнає обставини, на які позивач посилається у своєму позові. При цьому, згідно з вимогами процесуального закону (статті 12, 81 ЦПК України), обов`язок доведення наявності моральної шкоди та причинний зв`язок із цим покладається саме на позивача, який стверджує про це, на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви відповідача [PERSON] , він фактично визнає обставини, про які вказує позивач у своєму позові, однак він не зазначає саме про визнання вимог щодо стягнення з нього моральної шкоди, у визначеному позивачем розмірі 201866,00 гривень. Якщо визнання відповідачем позову\~суперечить закону або\~порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову\~і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Так, представник третьої особи Акціонерне товариство «Українська залізниця» в поясненнях щодо позову посилалося на недоведеність факту того, що [PERSON] зобов`язав [PERSON] підписати договори з ТОВ «Дніпро-Комфорт» та ТОВ «Дніпроландшафт», оскільки жодної доповідної або скарги від [PERSON] на керівництво регіональної філії та служби колії не надходило. Крім того, як зазначає представник третьої особи, посада заступника начальника структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» відноситься до номенклатури директора регіональної філії «Придніпровська залізниця». Договори та відповідні акти не направлялися в СП «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень». Посадові особи Структурного підрозділу «Дніпровська дистанція захисних лісонасаджень» самостійно укладали договори та підписували акти наданих послуг. Ні одна посадова особа регіональної філії «Придніпровська залізниця» не стверджувала, що [PERSON] було здійснено привласнення, розтрату або заволодінням майном шляхом зловживання службовим становищем. Саме кримінальне провадження було відкрито не на підставі голослівних тверджень посадових осіб регіональної філії, а на підставі Довідки Східного Офісу Держаудитслужби від 28.04.2021 б/н ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за період з 01.01.2017 по 30.06.2020 року. Загрози звільнення [PERSON] не було, а також взагалі відсутні будь-які факти або інформація щодо попередження [PERSON] про звільнення з боку посадових осіб регіональної філії «Придніпровська залізниця». Яким чином [PERSON] виявив, що в період 2019 року службові особи регіональної філії привласнили бюджетні кошти та хто конкретно, останній не зазначає, а також не зрозуміло, чому [PERSON] не повідомив одразу правоохоронні органи про виявлені факти, а тільки в 2025 році, після того як йому пред`явлено звинувачення. За таких умов, суд не може прийняти визнання позову відповідачем [PERSON] , а тому підстави для задоволення позову із застосуванням ч. 1 ст. 82 ЦПК України відсутні, оскільки за положеннями ст.. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню тільки в тому випадку, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Аналогічна правова позиції викладена і в Постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22). Крім того, приходячи до такого висновку, суд також враховує положення ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сам позивач та відповідач в судові засідання не з`явилися, а скористались правом подання заяв про розгляд справи без їх участі, таким чином скориставшись своїми правами на власний розсуд, не спростувавши доводи третьої особи та не довівши наявність спричиненої моральної шкоди та причинний зв`язок з її заподіювачем, як це зазначено у правовому висновку, викладеному у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 . Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди, у заявлений ним спосіб.

Outcome: dismissed