Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

03.10.2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилалися на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.06.2023 року укладено Кредитний договір № 07.06.2023-100000027, відповідно умов якого кредит надається на наступних умовах: сума Кредиту 11000 грн., строк, на який надається Кредит 42 дні з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 18.07.2025; денна процентна ставка 2,1%. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, однак [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 20702 грн., що складається: з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам в розмірі 9702 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 07.06.2023-100000027 від 07.06.2023 року в розмірі 20702 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.; розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 06.10.2025 року ухвалою судді прийнято цивільну справу до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.11.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позову прохали проводити розгляд справи у відсутність представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 25.11.2025 року в судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позов не подав, 20.11.2025 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з перебуванням за кордоном, та заяву про визнання пред`явлених позовних вимог в частині основного боргу, прохав зменшити розмір судового збору на 50% у зв`язку з повним визнанням позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №1777870 від 16.09.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. 07.06.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №07.06.2023-100000027, згідно умов якого сума кредиту 11000 грн., денна процентна ставка 2,1%, річна процентна ставка фіксована 766,50%, реальна річна процентна ставка 102013% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 20702 грн. Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «Т248». Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано [PERSON] ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №07.06.2023-100000027 від 07.06.2023 року виконало та надало йому кредит в сумі 11000 грн. шляхом перерахування на карту № [NUMBER] через АТ КБ «Приватбанк», номер операції 2323738000. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав. Відповідно розрахунку заборгованості ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №07.06.2023-100000027 від 07.06.2023 року [PERSON] має заборгованість в сумі 20702 грн., з яких: 11000 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 9702 грн. - сума заборгованості за відсотками. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію». Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання [PERSON] . Кредитного договору № 07.06.2023-100000027 від 07.06.2023 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Споживчий центр» виконало в повному обсязі умови Договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого за Кредитним договором № 07.06.2023-100000027 від 07.06.2023 року нараховано заборгованість в розмірі 20702 грн., з яких: 11000 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 9702 грн. - сума заборгованості за відсотками. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договорами строки, договір залишається невиконаним, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 20702 грн., з яких: 11000 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 9702 грн. сума заборгованості за відсотками. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову... Відповідно ч.3\~ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову… Позивачем у справі за подання позовної заяви сплачено судовий збір відповідно платіжної інструкції №СЦ00037937 від 10.09.2025 року в сумі 2422,40 грн. Тому, у зв`язку з задоволенням основної вимоги, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн. Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд вирішує питання\~про повернення\~позивачу з\~державного бюджету\~50%\~судового збору,\~сплаченого при\~поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved