Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] (далі\~ позивач\~або [PERSON] ) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) в яком просить: - визнати житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 0710400000:24:020:0012, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований даний будинок, об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] . - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер 0710400000:24:020:0012, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований даний будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2009 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу подружжя придбали житловий будинок [ADDRESS] , який був зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 06.12.2016. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га, кадастровий номер 0710400000:24:020:0012, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач звертає увагу на нероздільність житлового будинку та земельної ділянки на якій він знаходиться, що є підставою для визнання за нею також на 1/2 цієї ділянки. Свої вимоги мотивує положеннями статей 331, 335, 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71, Сімейного кодексу України (далі СК України). 25.06.2025 відповідач подав через канцелярію суду заяву в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. Також просив суд вирішити питання про повернення позивачу частини судового збору у зв`язку з визнання ним позову, та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений розмір є штучно завищений та необґрунтований. Ухвалою від 06.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив 04.07.2025. 26.06.2025 відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. 04.07.2025 представником позивача подано до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із можливим врегулюванням спору. У зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці судові засідання 05.08.2025 та 10.09.2025 не відбулися, судовий розгляд призначено на 14.10.2025. Ухвалою від 14.10.2025 суд закрив підготовче судове засідання у справі, призначив справу до судового розгляду на 20.11.2025. У судове засідання 20.11.2025 сторони у справі не прибули, хоча належно повідомлялися про час дату і місце судового розгляду. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримав. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та пояснення сторін, суд зазначає таке. 19.07.2009 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19.07.2009 № [NUMBER] . Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.05.2025 підтверджується реєстрація права власності 06.12.2016 за [PERSON] на житловий будинок А-1, загальною площею 134,1 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1564, посвідченого 06.12.2016 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю. Одноособовим власником якого зазначений [PERSON] . Копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується перебування у власності відповідача земельної ділянки площею 0,06 га., кадастровий номер 0710400000:24:020:0012, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1565, посвідченого 06.12.2016 приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю. Копією висновку оцінювача від 02.06.2025 підтверджується вартість житлового будинку з земельною ділянкою площею 0,06 га. по [ADDRESS] в розмірі 3876000 грн. 10.07.2025 позивач надіслав відповідачу пропозицію здійснити добровільний поділ спільного майна подружжя (будинку та земельної ділянки, які є предметом спору в цій справі), шляхом укладення договору. Відповідно до трекінгу поштового відправлення на сайт АТ Укрпошта в мережі Інтернет, вказаний вище лист з пропозицією здійснити поділ майна відповідач отримав -1.08.2025. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо поділу майна подружжя набутого у шлюбі та переходу у зв`язку з цим права власності на частину земельної ділянки, яка є особистою приватною власністю відповідача. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі встановлених судом фактичних обставин справи, які і не заперечується сторонами, слідує, що житловий будинок та земельна ділянка були придані за догвором купівлі продажу від 06.12.2016, тобто у період перебування позивача та відповідача в шлюбі. Доказів того, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані за особисті кошт одного з подружжя, у матеріалах справи відсутні. Отже, відповідно до вимог ст.60 СК України, житловий будинок є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Під час судового розгляду сторони не заперечували рівність їх часток у спільній сумісній власності, а тому, згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України суд вважає їх рівними. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Набуття сторонами у період шлюбу у спільну сумісну власність житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 0710400000:24:020:0012, підтверджене належними і допустимими доказами та відповідачем не заперечується, тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частини цього майна і водночас припинити режим спільної сумісної власності подружжя на це майно. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved