Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Оксана Олександрівна про визнання недійсним договору дарування квартири від 22.06.2021 року та про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом припинення права власності на квартиру та шляхом повернення права власності на квартиру [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 4 692 000,00 грн. під 20% річних, яку (позику) зобов`язаний був повернути не пізніше 18.06.2020 року. 22.10.2019 року [PERSON] повернув позивачу 150 000,00 в рахунок погашення позики по Договору позики від 18.06.2019 року. З 19.06.2020 року [PERSON] є таким, що прострочив виконання своїх обов`язків за Договором позики від 18.06.2019 року, так як взяті на себе зобов`язання не виконав до 18.06.2020 року включно, позику в повному обсязі не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. 30.12.2020 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою від 30.12.2020 року щодо виконання грошового зобов`язання за договором позики (про повернення суми позики, відсотків за користування позикою). У вимозі від 30.12.2020 року позивач вимагав у [PERSON] повернення 4 542 000,00 грн. позики та сплати 1 391 621,91 грн. процентів за користування позикою, що всього становить 5 933 621,91 грн. 27.01.2021 року [PERSON] отримав вимогу від 30.12.2020 року, однак її не виконав. 17.03.2021 року позивач звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовною заявою від 03.03.2021 року про стягнення суми позики та трьох процентів річних, в якій просив стягнути з [PERSON] 6 107 832,61 грн., з яких: 4 542 000,00 грн. сума основного боргу, 1 565 835,61 грн. відсотки за користування позикою, 129 017,51 грн. 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а також просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 11 350,00 грн. судового збору. 11.05.2021 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 712/2801/21 було відкрито провадження. 11.11.2021 року заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси по цивільній справі № 712/2801/21, яке набрало законної сили 21.12.2021 року, було позов задоволено частково, було стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за розпискою від 18.06.2019 року в сумі 4 542 000,00 грн., відсотки за користування позикою 20% річних у сумі 918 673,00 грн., 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання у сумі 115 136,00 грн., судовий збір в сумі 10 36135 грн., а всього 5 586 170,35 грн. 26.04.2023 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/2801/21 було відмовлено у задоволенні заяви від 18.02.2023 року про перегляд заочного рішення адвоката Янів Христини Ігорівни в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/2801/21 від 11.11.2021 року. Після прийняття Соснівським районним судом міста Черкаси ухвали від 26.04.2023 року, [PERSON] апеляційну скаргу на заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/2801/21 від 11.11.2021 року не подавав. 21.01.2022 року Соснівським районним судом міста Черкаси на примусове виконання заочного рішення Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/2801/21 від 11.11.2021 року було видано виконавчий лист. 25.01.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року було відкрито виконавче провадження (ВП № 68365450) з примусового виконання виконавчого листа. 22.04.2024 року представник позивача адвокат Шахов Олександр Миколайович звернувся до приватного виконавця Недоступа Д.М. в межах виконавчого провадження (ВП № 68365450) з заявою № 22/04/24 від 22.04.2024 року, в якій просив зокрема: провести детальну перевірку майнового стану [PERSON] , в тому числі, щодо майна, яке перебувало у власності [PERSON] ; надати правовстановлюючі документи, що підтверджують перехід права власності на відчужене майно та актуальну інформацію про власників відчуженого нерухомого майна; надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на майно [PERSON] (номер запису про обтяження 6145577 від 26.06.2014 року) та які стали підставою для припинення вказаного обтяження. 24.04.2024 року приватним виконавцем було надано лист № 13408 "Про результати розгляду заяви про перевірку майнового стану боржника". В листі від 24.04.2024 року було зазначено, крім іншого, що: "В ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що майно боржника [PERSON] перебувало під арештом з 08.02.2013 року, який було накладено при виконанні рішення Соснівського р/с м. Черкаси № 2-229/12 від 25.05.2012 року, який (арешт) було знято (припинено) 17.06.2021 року. 22.06.2021 року, [PERSON] було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 22.06.2021 року № 772, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу в м. Полтава, Запорожець О.О.) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме: однокімнатна квартира площею 39,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 23.06.2021 року, [PERSON] було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 23.06.2021 № 1843, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, Кондратенко Ю.В.) на користь своєї дружини, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме: Двокімнатна квартира площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; В подальшому, 30.11.2021 року, [PERSON] відчужила вищезазначену квартиру (шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2021 № 4100, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, Кондратенко Ю.В.) на користь [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ). Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ). У зв`язку з тим, що боржник відчужив належне йому на праві власності майно, звернути стягнення на таке нерухоме майно в рамках виконавчого провадження № 68365450 наразі неможливо.". Також до листа від 24.04.2024 року було надано копії документів з яких вбачається наступне: 08.02.2013 року постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 35429483) на все майно [PERSON] було накладено арешт. З 12.12.2019 року [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] З 28.10.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17.06.2021 року постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна (ВП № 35429483) арешт від 08.02.2013 року було знято, а 18.06.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6145577) було припинено обтяження. 22.06.2021 року [PERSON] подарував (відчужив) однокімнатну квартиру площею 39,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Наступного дня, тобто 23.06.2021 року [PERSON] подарував (відчужив) двокімнатну квартиру площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] , яка [INFO] відчужила вказану квартиру [PERSON] . Позивач вважає, що договір дарування від 22.06.2021 року та договір дарування від 23.06.2021 року мають бути визнані в судовому порядку недійсними, а порушене право Позивача має бути відновлено шляхом припинення права власності [PERSON] на одну квартиру та [PERSON] на іншу квартиру, а також шляхом повернення права власності на вказані квартири [PERSON] . Позовні вимоги по даній цивільній справі позивач заявив відносно квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Просить суд визнати недійсним договір дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру та шляхом повернення права власності на квартиру [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника адвоката Мороз Світлани Сергіївни надали відзив на позов, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свої заперечення мотивували тим, що позовні вимоги грунтуються на припущеннях, що у [PERSON] відсутнє майно, за рахунок якого може бути повністю погашена заборгованість з грошових зобов`язань перед позивачем щодо виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21. На час вчинення договорів відчуження нерухомості так і на час проведення перевірки майнового стану приватним виконавцем, і станом на дату пред`явлення позову по даній справі у розпорядженні [PERSON] було та є наявне інше майно, яке має обгрунтовану вартість. [PERSON] володіє корпоративними правами у низці юридичних осіб, а саме: у ТОВ "ГОУ ПРОДАКШН" (код за ЄДРПОУ 42997884) частка 50%, статутний капітал 50 000,00 грн., у ТОВ "КФ БЕРД СЕРВІС" (код за ЄДРПОУ 37013345), статутний капітал 3 000,00 грн., у ТОВ "ЛІДЕР ІМПОРТУ" (код за ЄДРПОУ 42294152) частка 100%, статутний капітал 50 000,00 грн., у ТОВ "ПУЛЬС ТЕЛЕКОМ" (код за ЄДРПОУ 39884501) частка 50%, статутний капітал 20 000,00 грн., у ТОВ "ВОВА ОСТАПЧУК" (код за ЄДРПОУ 42621956) частка 50%, статутний капітал 50 000,00 грн. Приватним виконавцем накладено арешт на всі корпоративні права [PERSON] , а тому твердження про те, що у нього відсутнє інше майно крім відчужених квартир є необгрунтованим. Також [PERSON] володіє майновими правами інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір (фільм) "Побачення у Вегасі", право інтелектуальної власності на вказаний фільм зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОУ ПРОДАКШН" на підставі рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір від 07 вересня 2021 року. [PERSON] також є власником знаку для товарів і послуг "MotorCard" та знаку для товарів і послуг "ЖУРНАЛ ГОРОД". Також відсутні ознаки фраудаторності договору дарування квартири від 23.06.2021 року на користь своєї дружини, оскільки [PERSON] у період з весни 2020 року до листопада 2021 року вживав заходи з метою пошуку потенційного покупця на квартиру. Таким чином намір щодо відчуження квартири виник у [PERSON] на початку 2020 року. З вказаною метою [PERSON] було замовлено рієлтерські послуги з пошуку потенційного покупця квартири у фізичної особи-підприємця [PERSON] , який отримав 5 000,00 грн. за рієлтерські послуги, наслідком чого стало укладення Договору купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2021 року, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту пункту 6 вказаного договору купівлі-продажу квартири слідує, що сторони вчинили розрахунки за квартиру у повному обсязі до підписання вказаного договору у розмірі 692 000,00 грн. Покупець квартири, [PERSON] сплатила повну вартість квартири готівковими коштами. Щодо зняття арешту з квартири перед укладеннями договорів дарування, то така обставина на думку відповідачів, не свідчить про фраудаторність правочинів, оскільки такий арешт було накладено в рамках виконавчого провадження № 35429483 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 62 298,09 грн. [PERSON] виконав свої зобов`язання із погашення вказаного боргу восени 2014 року, у зв`язку з чим [PERSON] було подано до державного виконавця заяву про повернення виконавчого документа без виконання. Таким чином, свої зобов`язання з погашення боргу перед [PERSON] були виконані задовго до укладення договору позики із позивачем і настання моменту настання строку для повного погашення боргу за договором позики. Також, зважаючи на обов`язок [PERSON] щодо безоплатної передачі квартири на користь [PERSON] , відповідач мав нагальну потребу у знятті арешту з майна, а тому зазначене свідчить про відсутність ознак фраудаторності у знятті арешту перед укладенням оспорюваного правочину. Відтак відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що ними не допущено порушення прав позивача, а тому позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, натомість звернулась до суду з клопотаннями від 12.08.2025 про долучення доказів у справі та про поновлення пропущеного строку для подання доказів. Суд вказані клопотання [PERSON] задовольнив. У судовому засіданні представник позивача підтримав задоволення позовних вимог, представник відповідачів 1, 3 заперечила проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 18.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 4 692 000,00 грн. під 20% річних, яку (позику) зобов`язаний був повернути не пізніше 18.06.2020 року, що підтверджується розпискою від 18.06.2019 року. 22.10.2019 року [PERSON] повернув Позивачу 150 000,00 в рахунок погашення позики по Договору позики від 18.06.2019 року. Починаючи з 19.06.2020 року [PERSON] є таким, що прострочив виконання своїх обов`язків за договором позики від 18.06.2019 року, так як взяті на себе зобов`язання не виконав до 18.06.2020 року включно, позику в повному обсязі не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. 30.12.2020 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою від 30.12.2020 року щодо виконання грошового зобов`язання за договором позики (про повернення суми позики, відсотків за користування позикою), доказом відправлення якої є опис вкладення в цінний лист на ім`я [PERSON] з трек-номером 0311518764174, накладна № 0311518764174 від 30.12.2020 року, фіскальний чек від 30.12.2020 року. У вимозі позивач вимагав у [PERSON] повернення 4 542 000,00 грн. позики та сплати 1 391 621,91 грн. процентів за користування позикою, що всього становить 5 933 621,91 грн. 27.01.2021 року [PERSON] отримав вказану вимогу, доказом чого є роздруківка з сайту: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, по трек-номеру [NUMBER] , однак її не виконав. 17.03.2021 року позивач звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовною заявою про стягнення суми позики та трьох процентів річних, в якій просив стягнути з [PERSON] 6 107 832,61 грн., з яких: 4 542 000,00 грн. сума основного боргу, 1 565 835,61 грн. відсотки за користування позикою, 129 017,51 грн. 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а також просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 11 350,00 грн. судового збору. 11.05.2021 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 712/2801/21 було відкрито провадження. 11.11.2021 року Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси по цивільній справі № 712/2801/21 було позовну заяву задоволено частково, було стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за розпискою від 18.06.2019 року в сумі 4 542 000,00 грн., відсотки за користування позикою 20% річних у сумі 918 673,00 грн., 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання у сумі 115 136,00 грн., судовий збір в сумі 10 36135 грн., а всього 5 586 170,35 грн. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21 було винесене при заочному розгляді справи, що підтверджується його змістом та набрало законної сили 21.12.2021 року. Обставини, які встановлені в Рішенні Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21 на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню і мають преюдиційне значення для суду. 26.04.2023 року ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси по справі № 712/2801/21 було відмовлено у задоволенні заяви від 18.02.2023 року про перегляд заочного рішення адвоката Янів Христини Ігорівни в інтересах [PERSON] . Після прийняття Соснівським районним судом міста Черкаси ухвали від 26.04.2023 року, [PERSON] апеляційну скаргу на Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21 не подавав. 21.01.2022 року Соснівським районним судом міста Черкаси на примусове виконання Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від по цивільній справі № 712/2801/21 від 11.11.2021 року було видано виконавчий лист, який в подальшому було пред`явлено до примусового виконання. 25.01.2022 року постановою про відкриття виконавчого провадження Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича було відкрито виконавче провадження (ВП № 68365450) з примусового виконання виконавчого листа. 22.04.2024 року представник позивача адвокат Шахов Олександр Миколайович звернувся до приватного виконавця Недоступа Д.М. в межах виконавчого провадження (ВП № 68365450) з заявою № 22/04/24 від 22.04.2024 року, в якій просив зокрема: провести детальну перевірку майнового стану [PERSON] , в тому числі, щодо майна, яке перебувало у власності [PERSON] ; надати правовстановлюючі документи, що підтверджують перехід права власності на відчужене майно та актуальну інформацію про власників відчуженого нерухомого майна; надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на майно [PERSON] (номер запису про обтяження 6145577 від 26.06.2014 року) та які стали підставою для припинення вказаного обтяження. 24.04.2024 року приватний виконавець Недоступ Д.М. на вказану заяву надав лист № 13408 від 24.04.2024 року "Про результати розгляду заяви про перевірку майнового стану боржника" наступного змісту: "В ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що майно боржника [PERSON] перебувало під арештом з 08.02.2013 року, який було накладено при виконанні рішення Соснівського р/с м. Черкаси № 2-229/12 від 25.05.2012 року, який (арешт) було знято (припинено) 17.06.2021 року. 22.06.2021 року, [PERSON] було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 22.06.2021 року № 772, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу в м. Полтава, Запорожець О.О.) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме: однокімнатна квартира площею 39,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 23.06.2021 року, [PERSON] було відчужено нерухоме майно (шляхом укладання договору дарування квартири від 23.06.2021 № 1843, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, Кондратенко Ю.В.) на користь своєї дружини, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме: Двокімнатна квартира площею 76,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В подальшому, 30.11.2021 року, [PERSON] відчужила вищезазначену квартиру (шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2021 № 4100, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, Кондратенко Ю.В.) на користь [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ). Станом на дату відповіді, вищезазначена квартира зареєстрована за [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ). У зв`язку з тим, що боржник відчужив належне йому на праві власності майно, звернути стягнення на таке нерухоме майно в рамках виконавчого провадження № 68365450 наразі неможливо". Також до листа від 24.04.2024 року було надано копії документів, з яких вбачається наступне. 08.02.2013 року на все майно [PERSON] було накладено арешт, що підтверджується постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013 року (ВП № 35429483). Починаючи з 12.12.2019 року [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375620752; дата, час формування: 23.04.2024). Починаючи з 28.10.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що встановлено на підставі Інформаційної довідки № 375620752 від 23.04.2024 року. 17.06.2021 року арешт на все майно [PERSON] , який було накладено постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013 року (ВП № 35429483) було знято, що підтверджується постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна від 17.06.2021 року (ВП № 35429483), а 18.06.2021 року було припинено обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6145577), що підтверджується Інформаційною довідкою № 375620752 від 23.04.2024 року. 22.06.2021 року [PERSON] подарував (відчужив) квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375621617; дата, час формування: 23.04.2024) та Договором дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772. 23.06.2021 року [PERSON] подарував (відчужив) квартиру [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375621494; дата, час формування: 23.04.2024) та Договором дарування квартири від 23.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. та який зареєстрований в реєстрі за № 1843 і який є предметом позову по даній цивільній справі. 30.11.2021 року [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), що підтверджується підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 375621494; дата, час формування: 23.04.2024) та Договором купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. та який зареєстрований в реєстрі за № 4100. [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) з 14.09.2018 року є чоловіком та дружиною, оскільки перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (дата формування: 24.04.2024). Згідно п. 5) та п. 6) ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і зокрема п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З вказаного вбачається, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)". Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Суд звертає увагу, що договір дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 є фраудаторним договором, оскільки вчинений на шкоду кредитору, тобто позивачу, а тому на підставі ст.ст. 3, 13 ЦК України має бути визнаний в судовому порядку недійсним, оскільки такий договір вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом, що вбачається з наступного. Оспорюваний договір дарування квартири було укладено 22.06.2021 року, тобто після того як 18.06.2019 року [PERSON] згідно з договором позики від 18.06.2019 року отримав від позивача в позику 4 692 000,00 грн. та відповідно після того як у нього виник обов`язок повернути позивачу таку позику в строк не пізніше 18.06.2020 року, а також після того як такий обов`язок був [PERSON] прострочений, починаючи з 19.06.2020 року. Також оспорюваний договір дарування квартири було укладено після 11.05.2021 року, що є датою відкриття Соснівським районним судом міста Черкаси провадження у цивільній справі № 712/2801/21 за позовною заявою, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 6 107 832,61 грн., з яких: 4 542 000,00 грн. сума основного боргу, 1 565 835,61 грн. відсотки за користування позикою, 129 017,51 грн. 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а також в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Позивача 11 350,00 грн. судового збору. Також [PERSON] відчужив квартиру за оспорюваним договором дарування безоплатно, тобто [PERSON] не отримав взамін жодних грошових коштів. Суд також звертає увагу на той факт, що [PERSON] подарував квартиру, за оспорюваним договором дарування сторонній особі, яка не є членом сім`ї [PERSON] . Також, за два робочих дні до відчуження квартири [ADDRESS] за оспорюваним договором дарування від 22.06.2021 року та за три робочих дні до відчуження квартири [ADDRESS] за договором дарування від 23.06.2021 року, а саме: 18.06.2021 року було припинено обтяження, а саме був знятий арешт з майна [PERSON] , який було накладено постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013 року (ВП № 35429483) та який існував більше ніж вісім років поспіль. Також після відчуження двох квартир (квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] ), які належали [PERSON] , у останнього, як боржника, станом на час відкриття виконавчого провадження № 68365450 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може повністю погасити свої грошові зобов`язання перед кредитором тобто позивачем, що підтверджується інформацією, яку було надано приватним виконавцем Недоступом Д.М. у своєму листі від 24.04.2024 року. Наведені вище обставини свідчать про спланованість дій з боку [PERSON] щодо відчуження зазначених квартир, за рахунок яких можна б було отримати задоволення вимоги кредитора, позивача по даній справі, з примусового виконання Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від по цивільній справі № 712/2801/21 від 11.11.2021 року . Тому, сукупність наведених вище обставин доводить той факт, що [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором (позивачем) на його майно як боржника, а саме на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Оскільки оспорюваний договір дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 містить ознаки фраудаторності тобто є таким, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника ( [PERSON] ), тобто на шкоду кредитору, а тому такий договір підлягає визнанню в судовому порядку недійсним, а порушене право позивача підлягає відновленню шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] і шляхом повернення права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Згідно п. 5) та п. 6) ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 3 ст. 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто, з наведених норм права вбачається, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (подібний висновок щодо двостороннього правочину викладно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц (провадження N 14-28цс20)). У зв`язку з цим межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом. Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. Оскільки у ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Згідно п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин. Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки. Формулювання "зловживання правом" передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права. Правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі N 910/16579/20 (провадження N 12-60гс21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зазначено, що "згідно із частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах". Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, який направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства, зокрема п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України та недопустимості зловживання правом. Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові вказала, що "позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України". Тому суд дійшов висновку, що [PERSON] , укладаючи оспорюваний в даній справі договір дарування квартири на сторонню особу, діяв всупереч загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно п. 6) ч. 1 статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (ч. 3 ст. 13 ЦК України), зокрема позивачу, а тому з огляду на ст. 228 ЦК України це є самостійними підставами недійсності правочину. Також суд вважає безпідставними заперечення сторони [PERSON] щодо наявності у останнього іншого майна на яке можливо звернути стягнення під час примусового виконання Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21, зокрема щодо наявності корпоративних прав та знаків для товарів і послуг "MotorCard" і "ЖУРНАЛ ГОРОД", оскільки вказані обставини не спростовують підстав позову. Суд також звертає увагу, що згідно ч. 8 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Тобто [PERSON] після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.11.2021 року по цивільній справі № 712/2801/21, маючи у власності будь-яке майно чи речове право міг звернутися до приватного виконавця Недоступа Д.М. та запропонувати самостійно реалізувати таке майно чи речове право, в тому числі і корпоративні права, а покупець такого майна чи речового права міг внести кошти за придбане майно, тим самим зменшивши суму заборгованості. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення [PERSON] таких дій. Крім того, щодо зняття 17.06.2021 року арешту, який було накладено постановою відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2013 року (ВП № 35429483), то суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи наявний дублікат квитанції № 0.0.2161484312.1 від 15.06.2021 року з якої вбачається, що 15.06.2021 року [PERSON] було сплачено 6 530,00 грн. в межах вказаного виконавчого провадження, що спростовує твердження останнього про виконання своїх грошових зобов`язань ще у 2014 році. Щодо наданих [PERSON] копій платіжних інструкцій, то суд не вбачає з них підстав для спростування позовних вимог позивача щодо визнання недійсним оспорюваного договору дарування квартири [PERSON] . Відповідно, суд приходить до висновку, що договір дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 має бути визнаний в судовому порядку недійсним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо тих доказів, які [PERSON] додала до матеріалів справи, то суд не вбачає з них спростування позиції позивача щодо заявлених ним позовних вимог. Зокрема, у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 262577635 від 22.06.2021 року міститься інформація про оспорюваний правочин, майно, яке відчужуться та особу, до якої перейшло право власності, тобто [PERSON] . Однак, аналогічну інформацію було надано і позивачем під час подання позову. В інших доказах, а саме: Акті № 1/04-661 від 17.07.2025 та Довідці № 22185 від 17.07.2025 зазначено, що станом на 17 липня 2025 року [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Однак, такі докази не спростовують позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним оспорюваного договору дарування з підстав фраудаторності. Будь-яких інших доказів на спростування позовних вимог позивача [PERSON] не надано. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 4) ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивачем в даному позові заявлено позовну вимогу про визнання договору дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772 недійсним і суд дану позовну вимогу задовольняє. Для ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача, слід задовольнити і похідну вимогу, а саме про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також шляхом повернення права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Згідно п. 1) ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають зокрема, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості. Згідно п. 9) ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Тобто рішення суду, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни та припинення права власності на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації такого права, а тому позовна вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також шляхом повернення права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] є належним та допустим способом захисту порушеного права позивача. Також такий спосіб захисту узгоджується з правовими висновками, які зазначені у постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23) суд зробив наступний висновок: "Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину". Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року у справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22) рішення суду про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки у праві спільної часткової власності є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права за боржником. При задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та відновлення становища шляхом визнання 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру, суди не звернули, що: метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається. Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 (провадження № 61-3068св21) вказано, що "метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; належним способом є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається". Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що "способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). У справі, що переглядається: очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) "вживали право на зло", оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку [PERSON] і зумовив для неї настання таких негативних наслідків; колегія суддів, вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності [PERSON]) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах". Також, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) від 28.07.2021 року було роз`яснено резолютивну частину Постанови ВС від 10.02.2021 року, а саме: "відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], в розмірі 1/3 [PERSON] "., необхідно розуміти так, що: "постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року згідно пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за [PERSON] права спільної часткової власності в розмірі 1/3 на квартиру [ADDRESS]". Враховуючи наведені вище норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду, суд вважає достатнім визнання недійсним договору дарування квартири від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772, з підстав фраудаторності та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також шляхом повернення права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Суд дійшов висновку, що задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування квартири від від 22.06.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О. та який зареєстрований в реєстрі за № 772, похідна позовна вимога позивача про відновлення порушеного права шляхом припинення права власності [PERSON] на квартиру, а також шляхом повернення права власності на квартиру [PERSON] також підлягає до задоволення, оскільки грунтується на діючих нормах права. Інших доказів, які б спростовували доводи, які викладені позивачем у позовній заяві матеріали справи не містять та відповідачами не спростовано. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем під час подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. згідно квитанції № 69854577 від 21.06.2024 року. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 807,46 грн. з кожного.

Outcome: approved