Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

29 серпня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона та відповідач є біологічними батьками малолітньої [PERSON] . Дитина проживає разом із нею, перебуває на її повному утриманні та забезпеченні. Відповідач, будучи батьком дитини, ухиляється від виконання свого конституційного обов`язку щодо утримання дочки, не надає жодної матеріальної допомоги, у зв`язку з чим увесь тягар утримання дитини покладено виключно на неї. Позивач вказує, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. Місце роботи відповідача їй невідоме. Оскільки згоди щодо розміру та порядку сплати аліментів між сторонами досягнуто не було, позивач змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки та копії ухвали про відкриття провадження з додатками за зареєстрованим місцем його проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу суду з довідкою відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» про причину повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою» з відміткою та календарним штемпелем. Відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов не подав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Встановлені судом обставини та докази Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши їх у сукупності, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баранівського районного управління юстиції у Житомирській області. Згідно із свідоцтвом, батьком дитини зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї № 1320, виданою виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 27 серпня 2025 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, дитина перебуває на утриманні позивача. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не бере участі в утриманні дитини та не надає матеріальної допомоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву та не спростував доводів позивача. Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідач не надав суду доказів на спростування тверджень позивача про ухилення від утримання дитини, суд вважає цей факт доведеним. Норми права, які підлягають застосуванню, та мотиви їх застосування Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального і духовного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Ці положення національного законодавства кореспондуються з нормами міжнародного права. Зокрема, стаття 27 Конвенції ООН про права дитини покладає на батьків або інших осіб, які виховують дитину, основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 3 цієї ж Конвенції встановлює, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Такий спосіб стягнення аліментів є її виключним правом. Згідно з частиною 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Цей спосіб є доцільним, зокрема, у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У даній справі позивач зазначила, що місце роботи відповідача їй невідоме, а сам відповідач жодних доказів щодо свого працевлаштування та розміру доходів суду не надав. За таких обставин, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є обґрунтованим, оскільки це забезпечить стабільність у надходженні коштів на утримання дитини та захистить її інтереси від можливих коливань доходів платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями статті 182 СК України, яка зобов`язує враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що дочка сторін, [PERSON] , 2014 року народження, належить до вікової категорії від 6 до 18 років. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року встановлено у розмірі 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину у 2025 році становить 1598 гривень. Водночас, мінімальний рекомендований розмір аліментів, який дорівнює 100% прожиткового мінімуму, становить 3196 гривень. Саме цей розмір вважається таким, що забезпечує базові потреби дитини для її гармонійного розвитку. Позивач просить стягнути аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно. Проте, доказів, які б обґрунтовували саме такий розмір аліментів, зокрема, доказів наявності у дитини особливих потреб, пов`язаних зі станом здоров`я, навчанням, розвитком творчих здібностей тощо, позивачем до суду не надано. Відповідач, у свою чергу, не надав жодних доказів щодо свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності інших утриманців чи будь-яких інших обставин, які б перешкоджали йому сплачувати аліменти у розмірі, достатньому для забезпечення належного рівня життя дитини. Відсутність у суду відомостей про доходи відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову або для визначення розміру аліментів у сумі, меншій за встановлений законом рівень. У такій ситуації суд повинен виходити з презумпції, що батько є працездатною особою і здатний заробляти кошти для утримання своєї дитини. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Балансуючи інтереси дитини, яка має право на належне утримання, та відсутність доказів про матеріальне становище відповідача, суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на момент ухвалення рішення становить 3196 гривень щомісячно. Такий розмір є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, забезпечує мінімально необхідний рівень утримання для гармонійного розвитку дитини та не є надмірним для платника аліментів, який є працездатною особою. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 29 серпня 2025 року, отже, аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішення питання судових витрат Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Розмір задоволених вимог становить 3196 гривень щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 році становить 3028 гривень. Мінімальний розмір судового збору становить 1211,20 гривень. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial