Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - Позивач), представник позивача адвокат Карлаш Іван Анатолійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - Відповідач),\~треті особи:\~\~приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича (далі приватний нотаріус), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Юрій Анатолійович (далі приватний виконавець) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовний вимог зазначає, що приватним нотаріусом 27.01.2021 за №15422 вчинений виконавчий напис про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 74\~893 грн 48 коп. Постановою приватного виконавця від 09.02.2021 відкрито виконавче провадження, у ході якого 26.09.2024 звернуто стягнення на доходи Позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом. Вважає даний виконавчий напис незаконним, так як він міг бути вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору та безспірності заборгованості. У той же час, між Позивачем та Відповідачем ніколи не укладались нотаріально посвідчені кредитні договори і Позивач не погоджується із розміром заборгованості, а, відтак, вона не є безспірною. \~ \~ \~ \~12.11.2025 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якій просить відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог. Вважає дії нотаріуса правомірними, так як на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису безспірність заборгованості підтверджувалась наданими нотаріусу документами, перелік яких передбачений у постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Також до відзиву долучено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Пояснення щодо позову або відзиву від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса та приватного виконавця до суду не надходили. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 20.10.2025 заяву Позивача про забезпечення позову задоволено та застосовано захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 15422 від 27.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 74893,48 грн. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 20.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.11.2025. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява у якій просить розглянути справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому скористався правом відзиву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус та приватний виконавець в судове засідання не з`явилися, жодних заяв та клопотань не направляли. На виконання ухвали суду від 20.10.2025 приватний виконавець надав копії матеріалів виконавчого провадження. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Таким чином, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 30.09.2013 року Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №500417379 на сума 25484 грн з процентною ставкою за користування кредитом 14,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту 01.10.2016. У подальшому на підставі договір відступлення права вимоги від АТ «Альфа-Банк» переходили до інших суб`єктів господарювання, та востаннє за кредитним договором №16-01/19/1 від 16 січня 2019 перейшло до Відповідача. 27.01.2021 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №15422, в якому пропонувала стягнути з [PERSON] за період з 16.01.2019 по 14.01.2021 року заборгованість у розмірі 74893 грн 48 коп на користь ТОВ «Вердикт Капітал»,. 01.02.2021 Відповідач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Юрія Анатолійовича із заявою про примусове виконання рішення. Постановою приватного виконавця від 09.02.2021 відкрито виконавче провадження №64425044, у ході якого 26.09.2024 звернуто стягнення на доходи Позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом. За загальним правилом статей 15 та 16\~Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат", порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").\~\~\~Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України "Про нотаріат"та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат"та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка\~з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За змістом спірного виконавчого напису, останній був вчинений на підставі ст.\~87\~Закону України\~"Про\~нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Частиною першою статті 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень"суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"\~в частині, у тому числі: "п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст.\~254\~КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору №500417379 від 30.09.2013 укладеного між Позивачем та Відповідачем, суду не надано. Враховуючи вищезазначене, оскільки в момент вчинення спірного виконавчого напису 27.01.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, суд вважає що позовна вимога Позивача до Відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із копії квитанції про сплату, Позивач за подання позовної заяви сплатила 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп та за подання заяви про забезпечення позову 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп, які підлягають стягненню з відповідача. Суд не розглядає по суті клопотання Відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки Позивач не ставить вимогу про їх стягнення із Відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved