Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач, в особі представника, адвоката Венделя О.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі (на місцевості) часток із земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7954 га, розташованої на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5123555100:01:003:0101, яка набута позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, виданого 10.06.2016 року. Інший спадкоємець [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але після спливу 6-місячного строку з часу відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримувала і своє право власності на успадковану частку у вказаній земельній ділянці не оформила. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити та припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7954 га, розташованої на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5123555100:01:003:0101 та здійснити її поділ між співвласниками за варіантом 2 Схеми розподілу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, площею 7,7954 га, розробленою ФОП [PERSON] , виділивши у власність [PERSON] земельну ділянку площею 3,9877 га з межами 59,21*711,92*59,34*175,67*156,00*175,67*204,19, зазначену у Схемі як ділянка 2. Ухвалою суду від 10.06.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] про\~виділ в\~натурі (на\~місцевості)\~часток із\~земельної ділянки,\~яка є\~спільною частковою\~власністю в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено підготовче судове засідання. (а.с.33) Ухвалою суду від 15.07.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Сологуба О.А.: копію спадкової справи № 95/2015, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] . (а.с.52) 28.07.2025 року до суду від приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Сологуба О.А. надійшла копія спадкової справи № 95/2015, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] . (а.с.58-92) Ухвалою суду від 12.08.2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі (на місцевості) часток із земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю. Призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.101) Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії та номер 212 від 10.06.2016 р., виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області Сологубом О.А. було зареєстровано право власності за [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7954 га, розташованої на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5123555100:01:003:0101. (а.с.10-12) Між сторонами спірним є варіант поділу земельної ділянки. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 355,356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20). Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18). У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ нерухомого майна в натурі учасникам спільної часткової власності на вказане майно може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір щодо способу розподілу земельної ділянки. Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок. Представником позивача, адвокатом Вендель О.М., до позовної заяви долучено схему розподілу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7954 га, розташованої на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5123555100:01:003:0101, якою запропоновано виділити [PERSON] земельну ділянку загальною площею 3,9877 га з межами 59,21*711,92*59,34*175,67*156,00*175,67*204,19, зазначену у Схемі як ділянка 2. Разом з тим, матеріали справи містять копію Додатка до акта про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 21 жовтня 2002 року відносно спірної земельної ділянки (а.с. 13), а також копію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 052987 (а.с. 81), з аналізу яких судом встановлено розбіжність у визначенні ширини земельної ділянки (за Додатком до акта про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 21.10.2002 року і державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 052987, ширина земельної ділянки становить 118,68, згідно запропонованого варіанту поділу представником позивача 118,67) та довжини земельної ділянки (за Додатком до акта про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 21.10.2002 року і державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 052987, довжина земельної ділянки становить 711,52, згідно запропонованого варіанту поділу представником позивача 711,53) Окрім того, з даної схеми не можна встановити координати точок земельної ділянки згідно запропонованих параметрів, які мають бути виділені [PERSON] , розташування зазначеної земельної ділянки відносно інших земельних ділянок, розташованих поруч, а відтак і відповідність частини даного нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності. Разом з тим, серед видів технічної документації із землеустрою, відповідно до пункту «й» ст. 25 ЗУ «Про землеустрій» зазначена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Зазначеної технічної документації щодо поділу земельної ділянки матеріали справи не містять. Будь-якого висновку спеціаліста-землевпорядника стороною позивача не було долучено, клопотань про призначення експертизи стороною позивача не заявлялось. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про виділ у натурі (на місцевості) земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю.

Outcome: dismissed