Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Данищука В.В., звернувся до суду із позовом до Самушинського старостинського округу № 3 в особі Вікнянської сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, в якому просить: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок 1960 року побудови, загальною площею 75,20 кв. м., житловою площею 43,60 кв. м, що в плані зазначений під літ. А, підвал під літ. А/ПД, вхід в підвал під літ. А/Вх в ПД, сарай під літ. Б, сарай під літ. В, сарай під літ Г, вбиральня під літ. Д, криниця №1, огорожа під № 2-3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом до складу якої входить вище згадане майно, позивач прийняв її шляхом подання до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області заяви про прийняття спадщини за заповітом. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було подано документів, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на будинок є перешкодою в оформленні ним права власності на спадщину за заповітом після смерті бабусі - [PERSON] . В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, в поданій до суду заяві просять справу розглядати у їх відсутності. Позовну заяву підтримують повністю. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує проти задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 534 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено умови спдкування за заповітом, згідно з якими, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем Самушинської сільської ради Палинчук Є.А. 04.03.1987 року за реєстровим № 6. Як вбачається із змісту заповіту [PERSON] за життя зробила таке розпорядження: «все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю у власність [PERSON] ». Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Крім [PERSON] інших спадкоємців, які б прийняли обов`язкову частку спадщини у разі спадкування за заповітом немає, оскільки донька спадкодавці [PERSON] , [INFO] на час відкриття спадщини була працездатною. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті баби підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССС «МИР» с. Самушин, Заставнівського району Чернівецької області, розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії ЧВ №0034533, яке він отримав 26.04.2002 (а.с.38). Отже, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом після смерті бабусі. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На виконання зазначених вимог ЦК України позивач [PERSON] , як особа яка прийняла спадщину звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності за [PERSON] на цей житловий будинок. Вказане підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15 вересня 2025 року (а.с.12). Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на реєстраційному обліку та проживала в [ADDRESS] , з 1925 по [INFO] , тобто по день смерті, що підтверджується довідкою № 392 від 15.09.2025 виконавчого комітету Самушинського старостинського округу №3 Вікнянської сільської ради (а.с. 9). Відповідно до копії будинкової книги членів господарства [ADDRESS] в списку членів сім`ї зазначено: [PERSON] - голова сім`ї та [PERSON] - дочка. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у погосподарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцінюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3,4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Встановлено, що [PERSON] , за життя не оформляла документи на належне їй нерухоме майно та не зареєструвала його належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з довідкою-характеристикою Заставнівського РБТІ, житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований в [ADDRESS] належав [PERSON] . Даний будинок побудований у 1960 роках, його вартість становить 86763 грн (а.с. 21). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 12:00 год. 19.11.2025 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 28.11.2025 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 28.11.2025. На підставі викладеного та

Outcome: approved