Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що КП «Теплоенерго» ДМР впродовж періоду з листопада 2018 року по березень 2024 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 04 жовтня 2024 року, з метою виявлення належних споживачів теплової енергії за вказаною вище адресою, було здійснено запит інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої, з 04 листопада 2009 року відповідач є власником 20/100 частки майна: в житловому будинку літ. А-10 з прибудовою А1-1 вбудоване на першому поверсі нежитлове приміщення № 37 поз.1-15, 15а, 16-27, загальною площею 409,6 кв. м. Через невиконання відповідачем обов`язку із укладення договору, відносини між сторонами залишались фактичними. 01 травня 2021 року набрали чинності змінами до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких при неукладені споживачами з виконавцем комунальних послуг певного (обраного споживачем) виду договору, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такий договір (типовий) затверджено постановою Кабінету Міністрів України №830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії і на виконання вказаного, 01 жовтня 2021 року позивачем опубліковано на своєму сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, дія якого почалась з 01 листопада 2021 року і триває до теперішнього часу. Оскільки опалювальне приміщення перебуває у спільній частковій власності кількох співвласників, позивачем оформлено особові рахунки на кожного з них окремо відповідно до частки їх власності щодо цього майна. Тому заявлені вимоги є такими, що нараховані виключно відповідачу, виходячи із його частки власності на вказане майно: 409,6 кв.м.: 20/100 = 81,92 кв.м., що підтверджується довідкою №340 від 24 вересня 2024 року. Станом на день пред`явлення позову, сума становить: 188 389,37 грн., з яких: основний борг - 116 253,29 грн., інфляційні збитки - 50 081,21 грн., 3% річних - 10 925,86 грн., пеня - 11 129,01 грн. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь КП «Теплоенерго» ДМР заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 188 389,37 грн., з яких: основний борг - 116 253,29 грн., інфляційні збитки - 50 081,21 грн., 3% річних - 10 925,86 грн., пеня - 11 129,01 грн., а також судовий збір 2\~422,40 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 25 серпня 2025 року ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. 26 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення і гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить 20/100 часток нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №397799292 від 04 жовтня 2024 року (а. с. 36-37). Матеріали справи містять довідку КП «Теплоенерго» ДМР №340 від 24 вересня 2024 року про те, що на п. 2-3 житлового будинку по [ADDRESS] встановлений прилад обліку теплової енергії. Розрахунок проводився в співвідношенні опалювальної площі між споживачами житлових та нежитлових приміщень: опалювальна площа станом на 01 листопада 2018 року житлового будинку - 4\~182,0 м2; [PERSON] - 81,92 м2; [PERSON] - 126,976 м2; [PERSON] - 167,936 м2; [PERSON] - 32,768м2; опалювальна площа станом на 01 листопада 2020 року житлового будинку - 4 182,3 м2; [PERSON] - 81,92 м2; [PERSON] - 126,976 м2; [PERSON] - 167,936 м2; [PERSON] - 32,768 м2 (а. с. 38). З наданого позивачем розрахунку суми боргу вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за надану теплову енергію для опалення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (частка власності 20/100) за період з листопада 2018 року по 31 серпня 2024 року складає 116\~253,29 грн. (а. с. 33). Крім того, з розрахунків заборгованості 3% річних та інфляційного збільшення судом встановлено, що нараховані відповідачу 3% річних становлять 10\~925,86 грн., а інфляційне збільшення - 50\~081,21 грн. (а. с. 29-33). Як встановлено судом, договір між позивачем та відповідачем [PERSON] про надання послуг теплопостачання не укладався. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; з послуг з постачання гарячої води суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється і підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляються на основі типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Частиною 2 статті 7, статтею 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. У постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07 липня 2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ№ 630 від 21 липня 2005 року визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 10 постанови КМУ №630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 550 ЦК України передбачено право кредитора на стягнення неустойки з боржника у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved