Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У вересня 2025 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №3690610917/212792 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором, а саме: сума кредиту 2000,00 грн строком на 17 днів із відсотковою ставкою 1.85% на добу. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором станом на 26.05.2025 загальний розмір заборгованості становить 5256,60 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2000,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 3256,60 грн. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахував 18.01.2020 відповідачу грошові кошти у сумі 2000,00 грн за реквізитами платіжної картки № 5169-15хх-хххх-3809. Між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, за кредитним договором №3690610917/212792 від 18.01.2020, укладеним з [PERSON] ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача, у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. На підставі наведеного, просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві вказує, що позовні вимоги підтримуються позивачем у повному обсязі та просить розглядати справу без участі представника позивача, при цьому, у разі неявки відповідача, надає згоду на заочний розгляд справи (а.с.8 зворот). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду заяв чи клопотань не подав. Відзиву на позовну заяву від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~ст. 280 ЦПК України,\~оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази та оцінивши їх у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1\~статті 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з\~ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12\~ ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч.3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як визначено в ч.6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1\~ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що 18 січня 2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено було укладено електронний Кредитний договір №3690610917/212792 шляхом підписання Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту, на умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Клієнт\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених цим\~Договором (а.с.16-19). Відповідно до умов вищевказаного Договору, а саме п.1.1. п.1.2. кредитного договору відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 2000,00 грн, строком на 17 днів, з датою поверення 03.02.2020 року. Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.1.4. Кредитного договору для клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процента ставка для такого Клієнта нараховується відповідно до пункту 1.3. Договору. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.1.5. Кредитного договору). Згідно з п.1.6. п.1.7. Кредитного договору датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п.2.2. Кредитного договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Також відповідачем [PERSON] у договорі №3690610917/212792 зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] хх-хххх-3809 для перерахування йому кредитних коштів. Крім того, відповідно до Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №3690610917/212792 від 18.01.2020 року сторонами погоджено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с.18 зворот - 19). Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] ідентифікований ТОВ «ГОУФІНГОУ» одноразовим ідентифікатором «R58609» 18.01.2020, номер телефону, на яку було відправлено ідентифікатор 380989524857 (а.с.11). Укладаючи вищевказаний кредитний Договір відповідач та ТОВ «ГОУФІНГОУ» вчинили дії, визначені ст.\~11\~та ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проте, відповідач у строки, визначені Договором до 03.02.2020 року, свої зобов`язання не виконав. Відповідно до положень ст.509\~ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього\~Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст.526\~ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~стаття 629 ЦК\~встановлює принцип обов`язковості виконання договору. На підтвердження виконання Кредитного договору кредитодавцем позивачем надано лист ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН») від 19.08.2025 року за №2025-ПО/217, з якого вбачається, що ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» є технологічним оператором платіжних послуг, що здійснює операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів на підставі договорів про співпрацю з Банками-еквайрами, шляхом технологічного підключення до їх процесингових установ відповідно до специфікації взаємодії (АРІ), та здійснило переказ коштів в сумі 2000,00 грн відповідачу [PERSON] , на картковий рахунок № [NUMBER] хх-хххх-3809 (а.с.27-28 зворот). Також, позивачем надано виписку з особового рахунку відповідача про стан його заборгованості за кредитним договором №3690610917/212792 від 18.01.2020 року за період з 18.01.2020 по 26.05.2025, де заборгованість [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) по кредитному договору №3690610917/212792 від 18.01.2020 року складає: 2000,00 грн основного боргу та 3256,60 грн проценти (а.с.9 зворот). 27 травня 2025 року позивачем ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» направлено відповідачу [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 3690610917/212792 від 18.01.2020 на загальну суму 5256,60 грн (а.с.9). Окрім того, судом встановлено, що між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, відповідно до умов якого та у\~відповідності до\~гл.73\~ЦК України,\~Фактор передає\~грошові кошти\~в розпорядження\~Клієнта (ціна\~продажу)\~за плату,\~а Клієнт\~відступає Факторові\~права грошової\~вимоги (Права\~Вимоги)\~до Боржників\~за Кредитним\~Договором (Портфель\~Заборгованості) (а.с.20-23). Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом \~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у\~ЦК України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~статті 1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до\~закону\~має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі\~статтею 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Суд звертає увагу, що в зазначеній нормі права мова йде про право грошової вимоги, яке не можна ототожнювати із зобов`язанням боржника, оскільки право вимоги є похідним наслідком, що виникає через невиконання боржником певного грошового зобов`язання. З вказаного слідує, що право вимоги не може існувати саме по собі. Згідно пункту 5 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» факторинг є видом фінансової послуги. Відповідно до статті 9 вказаного Закону фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 вказано, що визначальною ознакою договору факторингу є суб`єктний склад його учасників. Так, суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: -\~клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України); -\~фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч.3 ст. 1079 ЦК України); -\~боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором, що вбачається із ч. 1 ст. 1077 ЦК України. Згідно\~ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу Згідно з п.1.2. п.1.3. Договору внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор замінює Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Клієнта за цим Договором. За відступлення права вимоги згідно договору факторингу 1-31/05/21 від 31.05.2021року ТОВ «ГОУФІНГОУ»\~сплатило на\~користь ТОВ\~«ФК «СІТІ\~ФІНАНС ГРУП»\~грошові кошти,\~що підтверджується\~копіями платіжних\~інструкцій (а.с.26 зворот). 03 червня 2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача (а.с.12-13). Згідно умов зазначеного договору відступлення п.1.1. Договору відступлення в порядку та та умовах, визначених Договором, Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор замінює Кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Права вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором. При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні та у свіх судових спорах, пов`язаному з Правом вимоги. З Реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/21\~від 03.06.2021\~року вбачається,\~що до ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» також перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором №3690610917/212792 від 18.01.2020 року в сумі 5256,60 грн, з яких: 2000,00 грн\~сума\~заборгованості за основною сумою боргу та 3256,60 грн\~- сума заборгованості за відсотками (а.с.10 зворот). За відступлення права вимоги згідно договору факторингу №1-03/06/21\~від 03.06.2021\~року ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сплатило на користь ТОВ «ФК\~«СІТІ ФІНАНС\~ГРУП»,\~грошові кошти,\~що підтверджується\~копіями платіжних\~інструкцій (а.с.30 - 31 зворот). Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та досліджені матеріали справи, суд зазначає, що оскільки відповідачем не виконано умови Кредитного договору №3690610917/212792 від 18.01.2020 року, перед позивачем, то з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 2000,00 грн. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами в загальній сумі 3256,60 грн, то суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість цих позовних вимог. Так, за умовами п.1.2. Кредитного №3690610917/212792 від 18.01.2020, кредит надано на 17 днів, тобто до 03.02.2020 року. За змістом пункту п.2.1 Кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків якиє є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п.3.3.3 Кредитного договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Проте, досліджені матеріали справи не підтверджують належними та допустимими доказами той факт, що відповідач продовжив строк надання кредиту шляхом оплати не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту за правилами п.3.3.3 Кредитного договору №3690610917/212792 від 18.01.2020 року. Також відповідно виписки з особового рахунку відповідача не вбачається, що ним здійснювалося взагалі погашення кредиту, вказане підтверджує факт, що останнім не було здійснено дій на продовження строку кредитування. Відповідно, строк користування кредитом складав 17 днів, тобто до 03.02.2020 року, тому саме в межах цього строку повинні бути нараховані проценти за користування кредитом. Але з наданої позивачем виписки з особового рахунку про стан заборгованості за Кредитним договором №3690610917/212792 від 18.01.2020 року вбачається, що позивачем нараховано відповідачу також відсотки після закінчення строку кредитування (а.с.9 зворот). Припис абзацу другого частини\~першої\~статті\~1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною\~другою\~статті\~1050 ЦК України. Передбачений частиною 1 статті 1054 ЦК України обов`язок сплати процентів за користування кредитом існує в межах визначеного договором строку користування кредиту, поза межами цього строку проценти не нараховуються, а діють правилами частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідні правові висновки висловлені в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зробила такий уточнений висновок (п.141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зробила висновок, що для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, судом встановлено, що у порушенгня вимог ст.1048 ЦК України позивач фактично нарахував відповідачу відсотки за порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються як проценти за користування кредитом, при цьому не застосував статтю 625 ЦК Україн. Відповідно умов п. 1.2.- п.1.4. Кредитного договору сума кредиту становить 2000,00 грн, а строк становить 17 днів, процентна ставка (базова, фіксована) становить, яка нараховується за кожен день користування позикою, процентна ставка (базова)/ день 1,85%. Дата надання позики 18.01.2020, дата повернення позики 03.02.2020, відповідно 2000,00 грн (сума позики) * 17 (строк позики) *1,85% (процентна ставка) /100) = 518,60 грн- загальна сума відсотків за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що за Кредитним договором позивач нарахував відсотки за користуванням позикою в сумі 3256,60 грн, у тому числі, які нараховані за межами строку кредитування, відтак вимоги позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 04.02.2020 року в сумі 2738,00 грн (3256,60 грн 518,60 грн) є необґрунтованими, тому суд їх задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача 518,60 грн відсотків за користування кредитом. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позов до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не доведені належними та допустимими доказами всі складові заборгованості за кредитним договором, які зазначені ним у позові, тому стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 2518,60 грн, з яких: 2000,00 грн\~заборгованість за кредитом; 518,60 грн\~заборгованість за нарахованими відсотками за період з 18.01.2020 по 03.02.2020, відмовивши в задоволенні іншої частини вимог, а саме в стягненні 2738,00 грн відсотків за користування кредитом, нарахованих за межами строку кредитування. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно статті 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно статті137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно ч.8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи: - договір № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 року, укладений між ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЕКШН» в особі директора [PERSON] та адвоката Пархомчук Сергія Валерійовича. Вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги, п.п.3.1. Договору (а.с.12-15). - акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року (а.с.48). З якого вбачається, що адвокатом надавалися такі послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та [PERSON] в рамках кредитного договору №3690610917/212792 від 18.01.2020 року 1 год (2000,00 грн); складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 2,5 год (5000,00 грн); інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 1,5 год (3000,00 грн); канцелярські вирати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 5 год (500,00 грн). Всього 10500,00 грн. - рахунок №01.10.2025-17 від 01.10.2025 року за надання правничої допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2025 року на загальну суму 10500,00 грн (а.с.49 зворот). - платіжна інструкція кредитного переказу коштів №9563 від 01.10.2025 року, відповідно якої ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сплатив адвокату Пархомчук С.В. правничу допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2025 року, згідно рахунку 01.10.2025-17 кошти у сумі 10500,00 грн (а.с.48 зворот). - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019 року адвоката Пархомчук Сергія Валерійовича (а.с.31). Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року у справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, до яких також відносяться судові витрати на правничу допомогу, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже враховуючи, що стороною позивача документально доведені понесені витрати на правничу допомогу у розмірі, зазначеному у позові та відповідному договор, який є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторін, й клопотання про зменшення цих витрат відповідачем не заявлено, проте враховуючи, що позовні вимоги задоволенно частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу на підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України в сумі 5030,87 грн. У відповідності до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1160,64 грн.

Outcome: partial