Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її бабуся [PERSON] залишила заповіт, за яким заповіла будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , своєму сину [PERSON] , який помер [INFO] і за життя спадщину не прийняв. Позивач зазначає, що на вказану спадщину вона є спадкоємцем за правом представлення як онука, інших спадкоємців немає. Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, але постановою нотаріуса від 04.09.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилася. Представник відповідача, Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 квітня 2025 року. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Бахталовською Г.О., секретарем Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області від 21.08.2014 року за реєстровим №122, відповідно до якого належний їй будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , вона заповіла своєму сину [PERSON] , який спадщину не прийняв, оскільки помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2021 року). Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. від 25.10.2025 року, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалась. 12 травня 2025 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. була відкрита спадкова справа №56/2025 після смерті [INFO] [PERSON] , де спадкоємцем за правом представлення згідно з ст.1266 ЦК України є її онука, [PERSON] , замість померлого [INFO] сина померлої [PERSON] , згідно з ст.1261 ЦК України. 04 вересня 2025 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після [PERSON] . Згідно з повідомленням відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою слов`янською державною нотаріальною конторою Донецької області 10.07.1990 року за реєстровим №810, дата реєстрації в КП «БТІ» 16.07.1990 року, номер запису 922 у реєстровій книзі 4. Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. від 04 вересня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано документів, які встановлюють право власності на нього. 03.08.2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно з п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». У встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок, оскільки нотаріусу не надано документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання права на спадщину в межах заявлених позовних вимог підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved