Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] 10.03.2021 року був укладений кредитний договір № 101969029, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000 грн. Відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснила повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 34 300 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 300 грн. заборгованість за процентами. 23.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 1019698029 від 10.03.2021 року, і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за вказаним договором в сумі 34 300 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 300 грн. заборгованість за процентами. Позивач просив стягнути вказану заборгованість, розгляд справи проводити без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позовна заява надійшла до суду 13.10.2025 року. 22.10.2025 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялась рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідачки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою). 21.11.2025 року до суду від імені відповідачки надійшла заява, в якій вона зазначила, що кредитного договору з ТОВ «Діджи Фінанс» не укладала, натомість позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення нею договору та отримання коштів, внаслідок чого просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію анкети - заяви від 10.03.2021 року; копію витягу з додатку до договору факторингу від 23.09.2021 року; копію відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 1019698029; копію договору про споживчий кредит № 1019698029 від 10.03.2021 року; копію графіку платежів за договором про споживчий кредит № 1019698029 від 10.03.2021 року; копію паспорта споживчого кредиту №1019698029; копію договору факторингу № 03Т від 29.06.2021 року з додатками; копію акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 23.06.2021 року; копію платіжного доручення від 10.03.2021 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] 10.03.2021 року був укладений кредитний договір №1019698029. За умовами вказаного договору позичальник надав відповідачці кредит в сумі 7000 грн строком на 30 днів до 09.04.2021 року з можливістю пролонгації до 60 днів з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 3% в день протягом строку користування кредитом та в розмірі 5% за кожен день користування кредитом за період його пролонгації. Таким чином протягом 30 днів первісного строку кредитування підлягали нарахуванню проценти в сумі 6300 грн (7000 грн х 3% х 30 днів), а за 60 днів продовженого строку кредитування 21\~000 грн (7000 грн х 5% х 60 днів), а загалом 27\~300 грн. 23.06.2021 року між ТОВ « МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 1019698029 від 10.03.2021 року, і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за вказаним договором в сумі 34 300 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 300 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі\~ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. При цьому позивач надав відповідні докази укладення первісним кредитором з відповідачем такого договору в електронній формі (кредитний договір з додатком, паспорт споживчого кредиту, анкету-заяву з описом послідовності дій позичальника; платіжне доручення №25894529 від 10.03.2021 про перерахування коштів в розмірі 7000 грн. ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] на кредитний рахунок маска картки [NUMBER] з призначенням платежу «Кошти згідно договору 101969029). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже в даному випадку укладений 10.03.2021 року кредитний договір є правомірним за презумпцією, спростувати яку відповідно до принципу змагальності має саме відповідач, і очевидним є те, що така презумпція не може бути спростована лише заявленням заперечень проти позову без надання належних достатніх та допустимих доказів, які б спростували таку презумпцію. Натомість відповідач жодних доказів проти заявленого до нього позову на надав, не надав він також доказів звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій щодо нього, тим самим не спростував вказану вище презумпцію. Крім того відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі № 916/3027/21 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У зв`язку з вказаним вище, наданими сторонами доказами та встановленою законом презумпцією, суд вважає встановленим те, що 10.03.2021\~року між\~ТОВ «МІЛОАН»\~та відповідачем\~ [PERSON] \~за допомогою\~одноразового ідентифікатора\~був укладений\~кредитний договір\~№101969029\~в електронній\~формі через\~інформаційно-телекомунікаційну\~систему кредитора,\~за яким\~кредитор надав\~відповідачу грошові\~кошти в\~сумі 7000\~грн на\~вказаних вище\~умовах. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним становить 34 300 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 300 грн. заборгованість за процентами. Проценти а договором розраховані позивачем відповідно до умов договору та в межах визначених ним продовжених строків кредитування. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся заявлена позивачем заборгованість за кредитним договором № 1019698029 від 10.03.2021 року в сумі 34 300 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 300 грн. заборгованість за процентами. \~ \~ \~ \~Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов`язання за вищезазначеним договором, що є підставою для задоволення позову. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved