Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

\~ 26.09.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 26.08.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 101848126, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11800,00 грн., на строк 345 днів та сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальниця неналежним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитами, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором у розмірі 38739,47 грн., з яких: 10384,00 грн.- просторочена заборгованість за сумою кредиту, 14212,62 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків, 8260,00 грн. прострочена заборгованість за комісією, 5882,85 грн. сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. \~ Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 26.09.2025 року позовну заяву передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 29.09.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання на 09 годину 45 хвилин 27.10.2025 року. Ухвалою суду від 27.10.2025 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 27.11.2025 року. 28.10.2025 року до суду від представника відповідачки [PERSON] адвоката Шелудько О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка [PERSON] вважає позовні вимоги позивача незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Мілоан» та АТ КБ «ПриватБанк», який здійснювало переказ коштів на рахунок від імені ТОВ «Мілоан». Платіжне доручення не містить реквізитів банківської установи про день та час вчинення такої банківської операції, а відтак жодних доказів на підтвердження відповідачкою грошових коштів за кредитним договором позивачем не надано. Окрім того, у вказаному договорі не зазначено та не надано доказів наявності додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія. Щодо вимог про стягнення з відповідачки неустойки, то вважає, що підстави для стягнення такої відсутні, так як така нарахована за період воєнного стану. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 24.11.2025 року до суду надійшла заява від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - адвоката Відповідачка Гльоц А.Я. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Шелудько О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просила відмовити в їх задоволенні. \~ Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Судом встановлено, що 26.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №101848126, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11800,00 грн., на строк 345 днів та сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до абз. 1 ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, ТОВ «Мілоан»\~свої зобов`язання перед відповідачкою виконало, надавши їй грошові кошти в сумі 11800,00 грн. Однак, в порушення положень Кредитного договору та вимог ст. ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими їй Банком не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання\~не вносила платежі, передбачені умовами Договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно\~ст. 627 ЦК України\~та відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема,\~ст. 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 38739,47 грн., з яких: 14384,00 грн.- прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14212,62 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків, 8260,00 прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 8260,00 грн. прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 5882,85 грн. сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. За договором факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором. Отже, всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносив платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що свідчить про порушення прав та законних інтересів нового стягувача у спірних правовідносинах, яким є ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал». Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та відсотків є правомірними та підлягають до задоволення в цій частині. \~ Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 8260,00 грн, то така є безпідставною, оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11\~Закону України\~«Про захистправ споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з наведеним позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 8260,00 грн. не підлягають задоволенню. Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 5882,85 грн., то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". В подальшому Законом №3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом №3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено. Водночас п. 18\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення "Цивільного кодексу України\~у зв`язку з прийняттям\~Законом №3498-IX від 22.11.2023 року\~змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально розглянула у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22.06.2021 року). Оскільки неустойка відповідачці [PERSON] була нарахована в період введеного на території України воєнного стану, вона не може бути стягнута з позичальниці. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 24596,62 грн. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 38739,47 гривень. Судом задоволено позовні вимоги на суму 24596,62 гривень, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1538,04 грн. \~ Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша\~статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пункту 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial