Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована і фактично проживала до квітня 2022 року в [ADDRESS] . 24.02.2022 її місто було окуповано російськими військами і згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376, Олешківська міська територіальна громада Херсонського району Херсонської області на сьогоднішній день перебуває в тимчасовій окупації. В квітні 2022 року заради збереження свого життя та життя дітей нею було прийнято рішення про виїзд з міста. На даний час вона проживає в Норвегії, де отримала тимчасовий захист. Її чоловік, який вирішив залишитися в окупованому місті, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований і фактично проживав в [ADDRESS] . 14.10.2025 в місцевій групі в застосунку Telegram вона дізналася про смерть свого чоловіка, яка настала внаслідок отриманих ним поранень, несумісних з життям, від невідомого вибухового пристрою. Похованням та оформленням відповідних документів заявник займалася дистанційно через похоронне бюро, представники якого в подальшому надали їй фото могили та фотокопії документів, що підтверджують смерть її чоловіка, видані окупаційними органами. Окупаційним органом «ГБУЗ ХО «Бюро СМЕ» видано медичне свідоцтво про смерть серії 74 № 215200039 від 20.10.2025 р., в якому зазначена причина смерті: « [ADDRESS] постраждав в результаті артилерійського обстрілу» на підставі якого в подальшому окупаційним органом «99500005 Скадовський районний відділ запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області» видано свідоцтво про смерть від 13.11.2025 р. серії [NUMBER] . Факт смерті її чоловіка підтверджується документами, на підставі яких вона не може отримати свідоцтво про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану України відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545. Через відсутність лікарського свідоцтва про смерть форми № 106/о єдиним способом отримати свідоцтво про смерть є звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] на тимчасово окупованій території України необхідно заявнику для вирішення питань, пов`язаних зі спадкуванням майна, що залишилось після його смерті. Заявник в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник Волочиського відділу ДРАЦС у Хмельницькому\~районі Хмельницької\~області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. Враховуючи невідкладний розгляд заяви, згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України, суд вважає, що неявка учасників справи не є перешкодою для її розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Заявник є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 135. [INFO] в Херсонській області, м. Олешки, що є тимчасово окупованою територією України, помер [PERSON] , [INFO] . Вказаний факт підтверджується виданим окупаційним органом «ГБУЗ ХО «Бюро СМЕ» медичним свідоцтвом про смерть серії 74 № 215200039 від 20.10.2025 р., в якому зазначена причина смерті: « [ADDRESS] постраждав в результаті артилерійського обстрілу», та виданим 13.11.2025 незаконно створеним Скадовським районним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області свідоцтвом про смерть, фото з місця поховання. Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених\~частиною першою\~статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. На тимчасово окуповану територію України відповідно до ст. 4 вказаного Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia", "Ila § cu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, медичними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. За викладених обставин надане заявником медичне свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, видане 13.11.2025 незаконно створеним Скадовським районним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Херсонської області, з врахуванням наведеної вище практики ЄСПЛ, як виняток, приймається судом до уваги під час розгляду даної справи як таке, що підтверджує факт смерті особи на тимчасово окупованій території України. На підтвердження факту смерті [PERSON] суд приймає до уваги й фото з місця поховання останнього. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Суд враховує, що проведення державної реєстрації смерті [PERSON] не вбачається за можливе в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який відповідно до законодавства, підтверджує факт його смерті. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому наявні підстави для задоволення заяви. Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved