Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПП») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 20546,23 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» (далі - ТОВ «ФК «Авіра Груп») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 71613. 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі -\~ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено договір кредитний договір № 2944559. 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі -\~ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5547975. 18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16889-01/2022. 05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, які ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло та стало новим кредитором у зобов`язанні. 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 17052023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників Відповідач свої обов`язки за кредитними договорами не виконав, жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки кредиторів не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 20546,23 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М. Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 19 липня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сповіщення сторін Представниця позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але у позовній заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, у разу повторної неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою реєстрації, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою», тому відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України\~відповідач вважається повідомленим належним чином. Відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Інших заяв і клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Судом враховується\~рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011\~згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведять лише до затягування розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. У відповідності до\~статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св33), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17), якщо адресат відсутній за вказаною у повістці адресою, то вона вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та справу можливо розглянути за його відсутності. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Позиція суду Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Фактичні обставини справи, встановлені судом 15 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] , відповідачем у справі, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 71613 (Індивідуальна частина договору (а.с. 10-11), відповідно до якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки у розмірі 6300 грн строком на 18 днів, тобто до 04 березня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1277,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 3,5 % на добу. Договір відповідач підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Також, відповідачем було підписано електронним підписом графік розрахунків та загальної вартості кредиту, який є додатком до договору про надання кредиту (а.с. 12). 05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» передало (відступило) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, які ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло (а.с. 13-14). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 05 січня 2024 року, витягом з реєстру боржників від 05 січня 2024 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 71613 від 15 лютого 2022 року у розмірі 10111,50 грн (а.с. 15, 16). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 71613 від 15 лютого 2025 року заборгованість за вказаним договором складає 10111,50 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 6300 грн, заборгованість за відсотками 2866,50 грн (а.с. 17-20). 15 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2944559 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 23-31), відповідно до якого ТОВ «ФК «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки у розмірі 600 грн, строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1, 99 % в день, зниженої процентної ставки у розмірі 1,99 % в день. Договір відповідач підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідачем також було підписано електронним підписом таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта, паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування (а.с. 32, 33-34). 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, які ТОВ «ФК«ЄАПБ» прийняло (а.с. 35-37). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 17 травня 2023 року, витягом з реєстру боржників від 17 травня 2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2944559 від 15 лютого 2022 року у розмірі 3101,94 грн (а.с. 38, 39). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2944559 від 15 лютого 2025 року заборгованість за вказаним договором станом на 17 травня 2023 року становить 3101,94 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 600 грн, заборгованість за відсотками 2501,94 грн (а.с. 40-42). 15 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 5547975 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачеві [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за банківський рахунок позичальника у розмірі 850 грн зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1, 99 % в день, зниженої процентної ставки у розмірі 1,692 % в день, строком на 360 днів (а.с. 48-52). Договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачем було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 53, 54-55). 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 56-58). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 2 від 19 червня 2023 року, витягу з реєстру боржників № 2 від 19 червня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 5547975 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року у розмірі 3082,79 грн (а.с. 59, 60). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5547975 від 31 травня 2024 року заборгованість за вказаним договором за період з 19 червня 2023 року по 31 травня 2024 року становить 3082,79 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 850 грн, заборгованість за відсотками 2232,79 грн (а.с. 61). 18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 16889-01/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало відповідачеві [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за банківський рахунок позичальника у розмірі 2000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 % на добу, строком на 30 днів, тобто до 16 лютого 2022 року (а.с. 67-69). Договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем також було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с. 69, 70). 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 72-74). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 31 січня 2023 року, витягу з реєстру боржників від 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 16889-01/2022 на суму 4250 грн (а.с. 75, 76) 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» направило відповідачеві [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлено про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором позивачу (а.с. 71). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 16889-01/2022 від 18 счня 2022 року заборгованість за вказаним договором за період з 31 січня 2023 року по 31 травня 2024 року становить 4250 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 2000 грн, заборгованість за відсотками 2250 грн (а.с. 77). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позикодавців прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав договори (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто договори вважаються укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачем у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочинів та не надано будь-яких доказів того, що позикодавці отримали його персональні дані та використали їх у власних цілях. Таким чином, сторони договорів досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали їх у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договори вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вказаним договорами передбачено порядок та умови отримання кредитів, погашення заборгованості за кредитами, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] , підписавши вказані договори, надав згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому вказаними договорами. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 71613 від 15 лютого 2022 року (первісний кредитор ТОВ «ФК «Авіра Груп»), договором № 2944559 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року (первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна»), договором № 5547975 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року (первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна»), договором про надання фінансового кредиту № 16889-01/2022 від 18 січня 2022 року (первісний кредитор ТОВ «ФК «Інвеструм»). Надання позивачем витягів з реєстрів боржників до договорів факторингу виключно в частині кредитних договорів, укладених між первісними кредиторами та відповідачем [PERSON] , в сукупності з копіями таких договорів факторингу, актів прийому-передачі, є достатніми доказами набуття позивачем прав вимоги за цими кредитними договорами. Вищезазначені договори факторингу ні в цілому, а ні в будь-якій із їх частин, не оспорювалися та не визнані недійсним. Будь-яких доказів на спростування достатності обсягу набутих позивачем прав вимоги за кредитними договорами до відповідача суду не надано. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договорів факторингу набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеним між первісними кредитодавцями та [PERSON] , відповідачем у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договорами платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув. Доказів на спростування отримання кредитів відповідачем [PERSON] суду не надано. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором про надання фінансового кредиту № 71613 від 15 лютого 2022 року, договором № 2944559 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року, договором № 5547975 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2022 року, договором про надання фінансового кредиту № 16889-01/2022 від 18 січня 2022 року, укладених в електронній формі, право вимоги за даними договорами на підставі договорів факторингу перейшло до позивача, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за даними договорами. Розподіл судових витрат У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією (а.с. 1). На підставі статей 11, 207, 208, 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України,

Outcome: approved