Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування в солідарному порядку матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 692697,37 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.08.2023 на автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 72 км Миколаївський район Миколаївська область, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожній обстановці, яка склалась, не слідкував за її змінами, змінив свій напрямок руху ліворуч з виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно з постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 24.11.2023 справа №469/1616/23, водія [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Власником транспортним засобом KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , власником керуючи транспортним засобом MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] є відповідач [PERSON] . Згідно звіту №131/12-23 від 03.01.2024 ФОП [PERSON] про оцінку вартості майнової шкоди, завданої майну позивача в результаті пошкодження транспортного засобу KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, завдана шкода становить 852647,37 грн. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власника наземних транспортних засобів АР№6664664 та АР №6341104. Страховик винуватця ДТП виконав покладений на нього обов`язок з відшкодування завданої шкоди в межах страхового ліміту та виплатив позивачу кошти на суму 159950 грн. За таких обставин різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою в межах страхового ліміту підлягає стягненню з власника транспортного засобу [PERSON] та винуватця ДТП [PERSON] у солідарному порядку у розмірі 692697,37 грн. Окрім цього, вказує, що позивачу внаслідок спричиненої ДТП заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала в наслідок пошкодження майна, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я. Так, внаслідок ДТП, позивач потягом тривалого часу шукала гроші на ремонт автомобіля, сімейні гроші були спрямовані на ремонт автомобіля. Внаслідок пошкодження її транспортного засобу, вона перебувала у пригніченому стані, стала нервового до всього відноситься, внаслідок чого також страждали і члени її сімї, що призвело до розладу стосунків у родині. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди 50ф000 грн. Ухвалою від 20.05.2024 відкрите провадження в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, витребувані докази Ухвалою від 18.11.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 19.12.2024 представник позивача адвокат Нирков Є.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивач відсутністю, позовні вимоги підтримали. 14.02.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Сафронов Ю.І. подав до суду пояснення в яких просив позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди відмовити. Зазначивши, що відповідальність [PERSON] та будь-якої особи, яка перебувала за кермом транспортного засобу MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , у даному випадку [PERSON] , на момент скоєння ДТП, була застрахована у АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власника наземних транспортних засобів поліс №АР6664664. Вважає, що непокритий страховою компанією залишок матеріальних збитків позивачу, завданих внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, повинен відшкодувати винуватець ДТП [PERSON] , а не власник [PERSON] , яка у даній справі є неналежним відповідачем, оскільки відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди. До таких осіб належать і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 ПДР України. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідних категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу та буде нести відповідальність за завдану шкоду. [PERSON] не була учасником ДТП, не є завдавачем шкоди позивачу, а покладення на неї цивільно-правової відповідальності за завдану діями [PERSON] шкоду, не буде відповідати вимогам ст.. 1166 ЦК України, тому також відсутні підстави для стягнення з [PERSON] моральної шкоди, яку позивачем не підтверджено жодними доказами. 26.11.2025 представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його та [PERSON] відсутністю, позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Судом встановлено, що 24.08.2023 о 17:30 год. на автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 72 км Миколаївський район Миколаївська область, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожній обстановці, яка склалась, не слідкував за її змінами, змінив свій напрямок руху ліворуч з виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення, з рухаючимся у зустрічному напрямку, транспортним засобом KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та завдано матеріальних збитків, чим порушив п. 2.3.б, 10.1 Правил дорожнього руху. Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 24.11.2023 справа №469/1616/23, водія [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, постанова набрала законної сили 05.12.2023. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власника наземних транспортних засобів АР6664664. Страховик винуватця ДТП - АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» виконав покладений на нього обов`язок з відшкодування завданої шкоди в межах страхового ліміту та виплатив позивачу кошти на суму 159950 грн. [PERSON] та [PERSON] повідомлялись та були запрошені оцінювачем ФОП [PERSON] 15.12.2023 на огляд автомобіля, з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку внаслідок ДТП. Згідно звіту №131/12-23 від 03.01.2024 ФОП [PERSON] , на замовлення [PERSON] , про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику автомобіля KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , внаслідок пошкодження транспортного засобу KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, завдана шкода становить 852647,37 грн. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, належним відповідачем у справах із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, які перевищують ліміт страхового відшкодування, визначеного у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховиком та страхувальником, можуть бути страховик і/або страхувальник. Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника. Суд встановив, що АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» виплатило позивачу страхове відшкодування в межах страхового ліміту на суму 159950 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачів грошові кошти, які становлять різницю між страховим відшкодуванням в межах страхового ліміту та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, вважаючи, що вони є солідарними боржниками, оскільки [PERSON] є винуватцем ДТП, а [PERSON] власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] під час ДТП. Власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою\~статті 1172 ЦК України. Відповідно до положення частини першої\~статті 1172 ЦК України,\~\~ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Аналогічними міркуваннями керувався Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 554/4401/22. Проте,\~суду не\~надано жодних\~належних та\~допустимих доказів\~на підтвердження\~того,\~що [PERSON] \~керував транспортним\~засобом у\~зв`язку\~з виконанням\~своїх трудових\~(службових)\~обов`язків\~на підставі\~трудового договору\~(контракту)\~з [PERSON] ,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі \~є власником автомобіля MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля засобом MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Водночас, належних, допустимих та достовірних доказів, в розуміння ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України щодо незаконного володіння [PERSON] автомобілем MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SСМ д.н.з. [NUMBER] , суду не надано. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про володіння [PERSON] вищезазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, тобто за згодою власника. Відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі положень частини другої статті 1187 ЦК України покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки [PERSON] є власником транспортного засобу, в момент дорожньо-транспортної пригоди ним не володіла, отже, вона не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої [PERSON] . З огляду на зазначене, [PERSON] є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме він на правовій підставі володів транспортним засобом. Ураховуючи, що позов пред`явлено, зокрема, до [PERSON] , яка не несе відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Отже, в ході дослідження доказів та обставин справи суд встановив наявність права у позивача на відшкодування матеріальних витрат, пов`язаних з відновленням попереднього стану належного їй автомобіля, в частині, яка становить різницю між страховим відшкодуванням та фактично завданою матеріальною шкодою. Враховуючи наведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача різниці між страховим відшкодуванням в межах страхового ліміту, сплачений позивачу АТ «ПРОСТО СТРАХУВААНЯ», та вартістю відновлювального ремонту у розмірі 692697,37 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь - якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12.07.2007). У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Так, судом було встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] , з вини якого і сталася ДТП, позивачу [PERSON] була спричинена матеріальна шкода. Беззаперечним є те, що у результаті пошкодження транспортного засобу був порушений звичний спосіб життя позивача [PERSON] . Очевидним є і те, що після ДТП позивач відчувала душевні хвилювання, оскільки було пошкоджено її власність. Відновлення автомобіля потребувало певного періоду часу, грошових коштів, що також спричинило позивачу певні незручності. Отже, через ДТП був порушений нормальний та звичний спосіб життя позивача. Дані обставини підтвердились під час судового розгляду і відповідачем не спростовані, а тому, суд погоджується із доводами позивача про спричинення їй моральної шкоди. Таким чином, суд висновує про доведеність вимог позивача [PERSON] щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок пошкодження належного їй на праві власності майна, яке пов`язане з розладом її нормального життя, через незручності, пов`язані з відсутністю автомобіля, що потягло за собою зміну звичайного укладу життя, нервовою напругою та переживаннями у зв`язку із пошкодженням автомобіля. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, то суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, які вона зазнала внаслідок пошкодження належного їй на праві власності майна, яке пов`язане з розладом її нормального життя, через незручності, пов`язані з відсутністю автомобіля, що потягло за собою зміну звичайного укладу життя, нервовою напругою та переживаннями у зв`язку із пошкодженням автомобіля. Отже, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 50 000 грн. є надмірною, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 7000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, пропорційно до задоволених вимог, судовий збір у розмірі 6996,97 грн. Крім того, позивач зазнала витрат, пов`язаних із залученням суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] у розмірі 5000 грн. відповідно до Акту №131/12-23 від 03.04.2024 та квитанції № 0.0.3992453774.1 від 02.01.2024, які також підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial