Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про народження виписаного на російській мові прізвище, ім`я та по батькові зазначені як - [PERSON] , [INFO] . На даний час, відповідно до паспорта громадянина України, вона є [PERSON] , [INFO] . Теперішнє прізвище [PERSON] зазначено у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу виданого 17.02.1990 Ковалівською сільською радою Немирівського району Вінницької області. В трудовій книжці виписаній на російській мові, виданій 26.12.1978 року, відповідальними особами під час її заповнення були допущені помилки, а саме дошлюбне прізвище російською мовою вказано [PERSON] не відповідає зазначеному у свідоцтві про народження прізвищу [PERSON] . У зв`язку з вказаною невідповідністю у написанні прізвища у трудовій книжці у заявника виникли ускладнення при зарахуванні страхового стажу та подальшого призначення їй пенсії за віком. В зв`язку з даними обставинами заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт належності заявнику трудової книжки серія [NUMBER] , виданої 26.12.1978 року. В судове засіданні заявник не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі, згідно якої вона просить розглянути справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа - представник Головного управління ПФУ України у Вінницькій області у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, згідно якого просить розгляд справи провести без участі представника Головного управління, на підставі наявних у справі матеріалів, рішення по справі прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. А також на адресу суду направили заперечення (а.с.32-34), в якому вказали, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа не містить матеріально-правової вимоги про захист невизнаних, порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, натомість її зміст вказує на те, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження рішення органу публічної влади - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а тому в задоволенні даної заяви слід відмовити в повному обсязі. Також на адресу суду 14.10.2025 надійшло клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (а.с. 26), відповідно до якого, представник просить провести розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, рішення прийняти відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження виписаного на російській мові серія [NUMBER] виданого 11.05.1962 року (а.с.13), прізвище, ім`я та по батькові заявниці зазначені як - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого 17.12.2002 Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області (а.с.4) заявник вказана як [PERSON] . Аналогічно її прізвище, ім`я, по батькові вказано в копії картки платника податків від 09.11.2022 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.06.1962 на російській мові (а.с. 13), заявник вказана як « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 17.02.1990 серія [NUMBER] , виданого Ковалівською сільською радою Немирівського району Вінницької області(а.с.14), вбачається, що 17.02.1990 заявник зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із записів, які містяться на титульній сторінці трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 26.12.1978 на російській мові (а.с.7-12), вбачається що вказана трудова книжка була заповнена на ім`я «[PERSON] », [INFO] , з подальшим виправленням прізвища на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.1981 та в подальшому з виправленням прізвища на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.02.1990. Встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 10.06.2025 № 025150009255 [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії через те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявниці не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 26.12.1978, оскільки в трудовій книжці дошлюбне прізвище російською мовою « [PERSON] » не відповідає свідоцтву про народження серії [NUMBER] виданого 11.05.1962 російською мовою « [PERSON] » (а.с.15,16). Таким чином, обставини належності заявнику вищевказаної трудової книжки, виданої на російській мові на ім`я « [PERSON] » підтверджуються наявністю у заявника даної трудової книжки, однаковим ім`ям, по батькові - « [PERSON] » (на російській мові) та « [PERSON] », датою народження, а також наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст.. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Під час розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що прізвище заявника в трудовій книжці заповненій 26.12.1978 на російській мові « [PERSON] » не збігається з прізвищем заявника, яке зазначено на російській мові в її свідоцтві про народження «[PERSON] », що є перешкодою для оформлення заявником пенсії. У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17). Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 вказав, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23 (провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших. [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило їй в прийнятті документів для призначення пенсії за віком, вказавши про невідповідність прізвища в свідоцтві про народження та в трудовій книжці. При цьому суд зазначає, що будь-яких інших підстав про відмову в призначенні пенсії відповідачем у відповіді не зазначено, в тому щодо можливого спору про право на призначення пенсії. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Вимоги представника заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відмовити в задоволенні заяви [PERSON] в повному обсязі про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки з заяви вбачається спір про право, - є безпідставними, оскільки заявником ставиться питання лише про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, що прямо передбачено пунктом 26 зазначеної вище постанови. При цьому суд не вирішує питання про право заявника на пенсію, оскільки вирішення цього питання є дискреційним повноваженням ПФУ. При прийняті рішення суд прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 198/623/18. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, встановлення факту належності трудової книжки необхідно заявнику для призначення пенсії. Іншої можливості встановити даний факт заявник не має. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved