Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 120000 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1293-1486 від 27.10.2023 (далі - «кредитний договір»), відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 24000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка 1,20 % в день; стандартна % ставка 1,5 % в день. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 04.04.2025 виникла заборгованість у розмірі 134592 грн, яка складається з наступного: 24000 грн заборгованість за кредитом, 106992 грн заборгованість за відсотками, 3600 грн. комісія за видачу кредиту. Проте, позивач прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості, а тому заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 120000 грн, з яких: 24000 грн прострочена заборгованість за кредитом, 96000 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Ухвалою суду від 29.05.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з\~ повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду сторонам встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових пояснень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із позовом подав\~ клопотання про розгляд цієї справи за його відсутності. Відповідачка у судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2025 позовні вимоги не визнала та пояснила, що кредитні кошти вона не отримувала. Кредит оформлено у результаті шахрайських дій, у зв`язку з чим вона зверталася у поліцію, було відкрито кримінальне провадження.\~ У судове засідання, яким завершено розгляд справи, відповідачка не з`явилася, подала письмові пояснення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. У позовній заяві позивач стверджує, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №1293-1486 від 27.10.2023 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора А4798 під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] категорично заперечує, що укладала вищевказаний кредитний договір та отримання нею кредитних коштів, зазначає про те, що стала жертвою шахрайства. Крім того, як слідує з поданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] жодного разу не здійснювала оплату по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до фабули кримінального правопорушення, викладеної у витязі з ЄРДР № 12023041350001421 від 28.10.2023 року, у період з 26.10.2023 по 27.10.2023, невідомі особи, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, заволоділи грошовими коштами з розрахункових рахунків [PERSON] , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 179175,33 грн. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу: договір про відкриття кредитної лінії\~ №1293-1486 від 27.10.2023, правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту; повідомлення АТ КБ «Приватбанк» щодо переказу коштів через систему LiqPay, довідку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів. При цьому, суд зазначає, що зі змісту п. 3.3 вказаного договору відкриття кредитної лінії з-поміж іншого вбачається, що доступ до електронного кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомленні або надається шляхом дзвінку на номер телефону, який вказаний позичальником відповідно до п. 3.2 на веб-сайті кредитодавця, і який має юридичне значення ідентифікації позичальника в розумінні ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». В свою чергу, підписання договору, відповідно до вимог п. 3.10 вказаного договору, відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом з цим, приписами п. п. 15-16 п. 2.1 правил відкриття кредитної лінії\~ визначено, що логін особистого кабінету номер мобільного телефону заявника/позичальника, а одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує заявник/позичальник, який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в ІТС кредитодавця, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) кредитодавець може передавати заявнику засобом зв`язку, вказаним заявником під час реєстрації у ІТС кредитодавця, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення СМС-повідомлення на номер телефону, вказаний заявником під час заповнення заявки. Одноразовий ідентифікатор також надається позичальнику під час кожного входу і ІТС кредитодавця для ідентифікації особи позичальника за допомогою електронного підпису. З указаного слідує, що як для входу до особистого кабінету позичальника, так і для ідентифікації позичальника та укладання ним договору оферти (отримання пропозиції, її погодження, підписання договору тощо) необхідною умовою є наявність мобільного телефону, на який він буде отримувати або смс-повідомлення або дзвінки із одноразовим ідентифікатором. В свою чергу, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ані сам договір про відкриття кредитної лінії №1293-1486 від 27.10.2023, ані правила відкриття кредитної лінії, ані паспорт споживчого кредиту, ані таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, ані повідомлення АТ КБ «Приватбанк» щодо переказу коштів через систему LiqPay, ані довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів, не містять відомостей про фінансовий номер позичальника [PERSON] , а тому не зрозуміло, по-перше, яким чином позивачем було ідентифіковано відповідача, по-друге, за допомогою якого саме номеру телефону відповідача, який має юридичне значення для ідентифікації позичальника, позивачем передавалася останньому інформація щодо одноразового ідентифікатора, тим більше, що доказів такого надіслання/передачі позивачем відповідачу одноразового ідентифікатора, позивачем суду не надано, так само, як і не надано Заявки відповідача щодо бажання останнього отримати кредит, в якій, з-поміж іншого, зазначено його фінансовий номер. З огляду на викладене, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивачем, по-перше було ідентифіковано відповідача перед укладенням договору; по-друге, що договір був підписаний саме відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, який ним отримано в смс-повідомленні на його номер телефону; по-третє, що такий номер телефону є фінансовим номером відповідача, суд доходить переконливого висновку про те, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами того, що спірний договір укладався з відповідачам, а відтак останній повинен нести обов`язок щодо його виконання, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При підписанні Кредитного договору №1293-1486 від 27.10.2023 було використано одноразовий ідентифікатор А4798. Однак, докази на підтвердження того, що вказаний ідентифікатор було використано саме відповідачем у матеріалах справи відсутні. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Тому суд не вбачає достатніх підстав в вважати, що вказаний кредитний договір укладений саме з відповідачем та у нього виникли зобов`язання, які передбачені ст.ст. 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України перед кредитором. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору не підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed