Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася\~до Ужгородського\~міськрайонного суду\~Закарпатської області\~із позовною\~заявою до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30.10.2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу з відповідачем в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на протязі останніх місяців сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, втраті почуття любові та порозуміння один до одного. Вже протягом тривалого часу сторони хоч і перебувають в шлюбі, однак стали чужими людьми один для одного, також відсутнє спілкування між сторонами, кожен з них проживає своє життя, не приймаючи участі у вирішенні справ одне одного. На даний момент, припинено ведення спільного господарства та разом вони не проживають. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 року позовну відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся у встановленому законодавством порядку, жодних заяв або клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 30.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №650, що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.10.2004. У шлюбі у сторін народилися двоє синів: [PERSON] , [INFO] (який на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу є повнолітнім), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 582, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження в книзі реєстрації актів цивільного стану про народження Управління міської частини Прага 2 район Прага у томі 1/44 за 2010 рік, сторінка/аркуш 242, порядковий номер: 1290, про що було проведено відповідний запис в місті Прага 2 Нове Місто, №441. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved