Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач 23 червня 2025 року звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами; стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позов мотивований тим, що з 14 квітня 2022 року позивач та відповідач уклали шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Однак спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що вони мають різні погляди на формування та витрачання сімейного бюджету, ведення господарства, методи виховання дітей, проведення сумісного відпочинку та способу життя подружжя, у них відсутні спільні інтереси, що в сукупності на думку позивача унеможливлює подальше проживання у шлюбі. 27 листопада 2023 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинилися та подружжя стало мешкати окремо. Спільне майно, набуте за час шлюбу, яке б могло бути предметом спору, відсутнє. Спір про поділ майна відсутній. Спір про місце проживання дитини відсутній, дитина буде проживати з матір`ю. Шлюбні відносини зберегти неможливо, подальше спільне життя позивачки та відповідача, як подружжя, суперечило б її інтересам, оскільки почуття взаємної любові втрачено. Шлюб між сторонами існує лише формально. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2024 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Позивач не може самостійно забезпечувати належний рівень життя для себе та дитини, оскільки самостійно виховує та доглядає за сином, який потребує материнської уваги, відтак і сама потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, хоча має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, у якої проживає дитина. Відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки має стабільний дохід, нормальний стан здоров`я та не має на утриманні інших осіб. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 09.07.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову до досягнення дитиною трьох років та просимо стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову до досягнення дитиною трьох років. Відзив мотивований тим, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, однак ним не визнаються фактичні обставини щодо підстав розірвання шлюбу та часу припинення ведення спільного господарства. Відповідач не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу позивачу через необхідність здійснення ним постійного догляду за своєю бабусею [PERSON] , [INFO] . Через необхідність здійснення постійного догляду за [PERSON] відповідач позбавлений можливості влаштуватись на роботу та заробляти кошти. Відповідач не володіє ні нерухомим, ні рухомим майном. Тобто, наведене свідчить про неналежний майновий стан відповідача, який не дозволяє надавати допомогу, про яку просить позивач. 15 липня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, якій просив позов задовольнити, посилаючись на те, що жодного доказу щодо призначення саме відповідача доглядачем [PERSON] , [INFO] , не надано, крім того у відповідача відсутній обов`язок утримувати та доглядати свою бабусю, оскільки вона має рідну доньку, матір відповідача, яка першочергово повинна здійснювати догляд за своєю матір`ю. Вважає, що вказані обставини є способом ухилення відповідача від надання належної допомоги на утримання матері, з якою проживає дитина до трьох років. Відповідач у своєму відзиві не навів жодних обставин, що мають істотне значення для визначення аліментів у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку. Відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні немає, інвалідності чи інших хронічних захворювань немає, отже має можливість працевлаштуватися та сплачувати аліменти. 23.10.2025 року в судовому засіданні ухвалою постановленою на місці суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Кононенко Р.О. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщався належним чином. Про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 2022 року, який було зареєстровано у Соборному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 460 (а.с. 22). Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у зв`язку з чим між сторонами виникали суперечки та сварки. З листопада 2023 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. На підставі ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На теперішній час позивач проживає разом зі своїм малолітнім сином, займається його вихованням та утриманням. На підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/11802/24, виданого 12.12.2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] 13.05.2024 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на утримання позивача, суд приймає до уваги те, що син сторін [PERSON] малолітній, [INFO] , трирічного віку не досяг, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, відповідач постійного доходу не має. Разом з тим, відповідач не надав доказів того, що ним здійснюється утримання та постійний догляд за [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягувати із відповідача на користь позивача та на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини щомісячно до досягнення [PERSON] віку трьох років. Відповідно з ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 79 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] та на її утримання з дня подання позову, тобто з 23.06.2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial