Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Чаруха Ростислав Ростиславович. звернувся до суду з позовом до GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PPRIVATE LIMITED COMPANY про визнання недійсним договору позики. В позові вказує, що 27.04.2024 року між [PERSON] та відповідачем укладений договір позики, за умовами якого позивач отримав 500 USDТ, на умовах строковості та платності шляхом перерахування на електронний гаманець. Строк дії договору до 26 травня 2024 року. Після закінчення строку дії договору відповідач систематично вчиняв неправомірні дії з метою примусити повернути кошти. Позивач вважає договір позики недійсним, посилаючись на ті обставини, що компанія\~GOLDEN\~INTEREST\~GROUP\~LIMITED»\~PPRIVATE\~LIMITED\~COMPANY зареєстрована на території Сполученого Королівства, здійснює діяльність з надання позики в крипто валюті без отримання відповідної ліцензії, не являється фінансовою установою. Також вважає, що укладений договір суперечить вимогам ст.ст.18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо зазначення обов`язкових умов, які мають бути в кредитному договорі. Також, як підставу заявлених вимог зазначає, що в порушення ст.3 ЗУ «Про споживче кредитування», забороняється надавати кредит в іноземній валюті. Також зауважує, що кредитування в крипто валюті, через електронний гаманець не легалізовано в Україні. , тому просить задовольнити позов. На підставі викладеного просить суд визнати договір позики «Доступний» №3512009736-146377 від 27.04.2024 року укладений між [PERSON] та GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED» PPRIVATE LIMITED COMPANY недійсним. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання представник відповідач не з`явилася, хоча судом повідомлялася про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст..280 ЦПК України Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи вразі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору позики. Судом встановлено, що між [PERSON] та GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED » PPRIVATE LIMITED COMPANY 27 квітня 2024 року укладено договір позики «Доступний» №3512009736-146377 /а.с.13/. Відповідно до умов укладеного договору, [PERSON] отримав в позику в сумі 19900грн., що є еквівалентом 500дол.США, згідно курсу продажу за курсом Нацбанку. Вартість позики для розрахунку кількості\~USDТ до повернення позичальником визначається пропорційно зміни курсу продажу дол. США до гривні. Строк позики складає 30 календарних днів. Позика має бути повернута до\~26 травня 2024 року, включно. Строк може бути продовжений за взаємною згоду, шляхом укладання додаткової угоди. Позичальник сплачує проценти за користування позикою, у USDТ за фіксованою ставкою 3% від вартості позики. (п.2.4). Сторони погодили, що за умови сталого курсу долару США до гривні, який прямо впливає на розмір процентів, а комісії за цим договором в гривневому еквіваленті, та зафіксований сторонами у п.2.1 цього договору, позичальник зобов`язується повернути в останній день володіння та розпорядження позикою 500 USDТ, безпосередня позика та сплатити 135 USDТ, що у гривнях складає 5373грн. проценти за строк користування та розпорядження; 20 USDТ, що у гривні складає 796грн. одноразова комісія за отримання позики; 30 USDТ, що у гривні складає 1194грн. разова комісія за обслуговування електронного кабінету та договору. (п.2.9 договору). За умовами п.8.5.2 до укладання договору позичальник надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного цифрового підпису. Позичальник в договорі зазначив номер електронного гаманця та договір підписаний електронним підписом. Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до та GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED » PPRIVATE LIMITED COMPANY про визнання недійсним договору позики виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частин першої-четвертої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 626 ЦК України). Згідно частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору позики №3512009736-146377 укладений 27 квітня 2024 року між позивачем та GOLDEN INTEREST GROUP LIMITED PPRIVATE LIMITED COMPANY, представником позивача надано суду в якості письмових доказів копію договору. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Дослідивши умови оспорюванного договору позики, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору позики, не знайшли свого підтвердження належними доказами. По перше, позивач помилково ототожнює поняття позика та кредит, які за своїм правовим регулюванням є різними договорами. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позика це передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Активами, які отримує позичальник можуть бути: грошові кошти в готівковій або безготівковій формі; товари, матеріали та інше; матеріальні цінності, які можна оцінити і встановити на них фіксовану вартість. Відповідно до статті 1054 ЦК України кредит це завжди передача банком або іншою фінансовою установою (кредитодавцем) грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. За кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти за користування. Посилання представника позивача, що умови укладеного договору позики не місять обов`язкові умови, які мають бути зазначені в кредитному договорі, що передбачені ст.18,19 «Закону України про захист прав споживачів», не можна визнати обґрунтованими, тому що дія цього закону застосовується до відносин споживчого кредитування, який між сторонами не укладався. Також твердження представника позивача, що відповідач не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на надання коштів на споживчий кредит та порушення вимог діючого законодавства, судом не приймаються до уваги, оскільки між сторонами виникли правовідносини з договору позики, а не кредитування, на які не розповсюджується дія законодавства щодо споживчого кредитування. Посилання представника позивача на не, що в укладеному договорі визначено предмет позики в\~USDТ (криптовалюті), дол. США, із зазначенням його гривневого еквіваленту за курсом Національного Банку України, не може бути підставою для визнання договору недійсним. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18)\~дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. В\~Україні\~діє принцип свободи, який закріплений\~Конституцією України, про що свідчить зміст частини першої статті 19 основного закону, відповідно до якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, так відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін\~положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про те, що його довіритель не отримав грошові кошти, оскільки позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані твердження. Щодо підстав для визнання недійсним договір позики, у зв`язку з порушенням вимог ч.1 ст.1047 ЦК України (укладення договору позики у письмовій формі), то суд вважає, що дані твердження є помилковими, виходячи з наступного. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 2\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц). При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення з відповідачів судових витрат немає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed