Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

29 липня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1168, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу позивачка бажає і надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося через істотні розбіжності у світогляді, у тому числі поглядах на шлюб та сім`ю, втратою почуттів, що об`єднували подружжя. Родинні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства вони не ведуть. З огляду на зазначене позивачка не вважає за можливе і доцільне вживати заходів для збереження шлюбу. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Ухвалою від 04 серпня 2025 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин свого неприбуття до суду не повідомив. За таких обставин неприбуття сторін у судове засідання згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, до суду не з`явився, причин неприбуття не повідомив, процесуальним правом подати відзив не скористався, суд за згодою позивача розглядає справу за відсутності учасників процесу та згідно ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1168, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . ( а. с. 11) Неповнолітніх дітей сторони не мають. Вимог про поділ майна подружжя у справі не заявлено. Суд установив, що родинні стосунки між сторонами припинено через різні погляди на життя, втрату почуттів, які об`єднували подружжя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивачка вважає неможливим і недоцільним. Даючи обставинам справи юридичну оцінку, суд керується такими нормами матеріального права. Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. У частині 3 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Враховуючи викладене суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам сторін. З огляду на зазначене позов підлягає задоволенню. Як передбачено ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після його розірвання надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Один із наведених альтернативних варіантів особа обирає за своїм вільним вибором. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] після його реєстрації позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 13). Після розірвання шлюбу позивачка вирішила і надалі іменуватися цим прізвищем, що ґрунтується на положеннях ст. 113 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Як унормовано ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, зміст якої розкрито у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного суд у передбачених законом випадках вирішує питання про повне стягнення процесуальних витрат з відповідача не інакше як за клопотанням (заявою) позивача чи його представника. [PERSON] не зверталася до суду з заявами чи клопотаннями про стягнення з відповідача на її користь процесуальних витрат щодо сплати судового збору. З огляду на зазначене суд не вирішує у справі питань про застосування положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved