Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

09 жовтня 2025 до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтований таким. 05 грудня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», кредитодавець 1/ позикодавець 1) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09023-12/2024, а 27 травня 2025 року між позикодавцем 1 і позивачем було укладено договір факторингу №27052025, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 09023-12/2024 в сумі 20850,00 грн. 07 листопада 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», кредитодавець 2/ позикодавець 2) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 13778-11/2024, а 27 травня 2025 року між позикодавцем 2 і позивачем було укладено договір факторингу №27052025, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 13778-11/2024в сумі 12687,00 гривень. 06 січня 2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН», кредитодавець 3/ позикодавець 3) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6080198, а 28 липня 2025 року між позикодавцем 3 і позивачем було укладено договір факторингу №28072025, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 6080198 в сумі 19000,00 гривень. 19 серпня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», кредитодавець 4/ позикодавець 4) та [PERSON] , було укладено Договір надання коштів у кредит № 2312474, а 27 березня 2025 року між позикодавцем 4 і позивачем було укладено договір факторингу №27.03.25, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача в сумі 11559,59 грн,. 31 січня 2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», кредитодавець 5/ позикодавець 5) та [PERSON] , було укладено Договір надання коштів у кредит № 73383919, а 27 березня 2025 року між позикодавцем 5 і позивачем було укладено договір факторингу №27.03.25, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача в сумі 9900,00 грн,. Обґрунтовуючи позов зазначеними обставинами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача суми заборгованості за вказаними кредитними договорами (договором позики). Також позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати у розмірі 3\~028,00 грн за сплату ним судового збору при пред`явленні позову до суду. Ухвалою судді від 13 жовтня 2025 року було відкрито провадження в справі й постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до вимог частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзиву від відповідачки не надійшло. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки зі змісту позовної заяви не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін регламентуються наведеними нижче нормами діючого законодавства. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та позичальником в електронній формі укласти не видається за можливе. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обов`язок позичальника повернути позику (кредит), у відповідності до умов договору, виникає тільки після і внаслідок виконання позикодавцем свого обов`язку видати (переказати) позичальнику відповідні грошові кошти позику. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.1055 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), як визначено статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За правилом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Пунктом 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Пунктом 4.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Пунктом 5.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 передбачено, що Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Доказами надання кредиту (видачі/перерахування кредитних коштів) можуть бути будь-які документи, з яких можна встановити факт господарської операції, а саме: первинні бухгалтерські документи (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше) чи будь-які інші прямих доказів існування цієї обставини загалом. Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд установив такі фактичні обставини справи й на підставі наведених норм правового регулювання дійшов таких висновків. Щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі кредитних договорів №\~09023-12/2024 від 05.12.2024 та № 13778-11/2024 від 07.11.2024 про надання фінансового кредиту. Суд установив, що 05 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» і [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №09023-12/2024, за умовами якого позичальнику [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 11\~000 грн, строком на 120 днів, тобто до 03.04.2025, зі сплатою 1% денної процентної ставки /пункти 1.1, 1.4.1 договору/ (а.с.10-14). Відповідачка ознайомилася і підписала одноразовим ідентифікатором W1562 договір, паспорт споживчого кредиту (а.с. 16-17) й таблицю обчислення загальної вартості кредиту. Пунктом 1.6 договору №09023-12/2024 встановлено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс онлайн платежів" (iPay.ua) від 06.08.2025 № 3426_250806142945 (а.с.18) підтверджується виконання умов кредитного договору кредитодавцем, а саме - факт транзакції № 585584769 на суму 11\~000,00 грн (одинадцять тисяч гривень 00 коп.) 05.12.2024 о 06:25 год згідно з умовами договору з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на картку № [NUMBER] . 27 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (клієнт) було укладено договір факторингу № 27052025 (а.с. 33-34). З вказаного договору та акту прийому передачі реєстру боржників від 27 травня 2025 року (а.с.35) та витягу з реєстру боржників від 27 травня 2025 року (а.с. 37) слідує, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало ТОВ «ФК ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики №09023-12/2024 загальної суми заборгованості 20\~850,00 грн, з якої: 11\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6600,00 грн сума заборгованості за відсотками та 3250,00 грн сума заборгованості за штрафом. Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 000 грн і щодо стягнення відсотків у сумі 6600,00 грн та про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. В частині вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями в сумі 3250,00 грн, суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафами не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №09023-12/2024 від 05.12.2024 у розмірі 17\~600,00 грн (сімнадцять тисяч шістсот гривень 00 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 11\~000,00 грн (одинадцять тисяч гривень 00 коп.) та відсотків - 6600,00 грн (шість тисяч шістсот гривень 00 коп.). З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача суми 3\~250,00 грн заборгованості за штрафними санкціями належить відмовити. Суд установив, що 07 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» і [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №13778-14/2024, за умовами якого позичальнику [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 5 000 грн, строком на 120 днів, тобто до 06.03.2025, зі сплатою 1% денної процентної ставки /пункти 1.1, 1.4.1 договору/ (а.с.20-24). Відповідачка ознайомилася і підписала одноразовим ідентифікатором W0795 паспорт споживчого кредиту (а.с. 26-27) й таблицю обчислення загальної вартості кредиту. Пунктом 1.6 договору №13778-14/2024 встановлено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пейтек" від 08.08.2025 №20250808-16 (а.с.28) підтверджується виконання умов кредитного договору кредитодавцем, а саме - факт транзакції № 1585220 на суму 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) 07.11.2024 о 07:55 год згідно з умовами договору з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на картку № [NUMBER] . 27 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (клієнт) було укладено договір факторингу № 27052025 (а.с. 33-34). З вказаного договору та акту прийому передачі реєстру боржників від 27 травня 2025 року (а.с.35) та витягу з реєстру боржників від 27 травня 2025 року (а.с. 38) слідує, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало ТОВ «ФК ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики №13778-14/2024 загальної суми заборгованості 12 687,00 грн, з якої: 4695,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1498,50 грн сума заборгованості за відсотками та 6493,50 грн сума заборгованості за штрафом. Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4695,00 грн і щодо стягнення відсотків у сумі 1498,50 грн та про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. В частині вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями в сумі 6493,50 грн, суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафами не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №13778-14/2024 від 07.11.2024 у розмірі 6193,50 грн (шість тисяч сто дев`яносто три гривень 50 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 4695,00 грн (чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять гривень 00 коп.) та відсотків - 1498,50 грн (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім гривень 50 коп.). З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача суми 6493,50 грн заборгованості за штрафними санкціями належить відмовити. Щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору № 6080198 про надання коштів у кредит від 06 січня 2025 року. Суд установив, що 06 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» і [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 6080198, за умовами якого позичальнику [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 5000 грн, строком на 345 днів, тобто до 17.12.2025(а.с.42-47). Пунктом 2.1 договору № 6080198 встановлено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . 28 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (клієнт) було укладено договір факторингу № 28072025 (а.с. 58-59). З вказаного договору, додаткової угоди №1 від 29.07.2025 (а.с. 60) та акту прийому передачі реєстру боржників від 28 липня 2025 року (а.с.61) та витягу з реєстру боржників від 28 липня 2025 року (а.с. 63) слідує, що ТОВ «28 липня 2025» передало ТОВ «ФК ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики № 6080198 загальної суми заборгованості 19000,00 грн, з якої: 5 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 7000,00 грн сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, 7 000,00 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 5\~000,00 грн і, відтак, про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 7 000,00 грн суд дійшов таких висновків. Пунктом 1.5.2 кредитного договору № 60801098 від 06.01.2025 (а.с. 43) встановлено, що Комісія за обслуговування кредиту (редитної заборгованості) (за весь строк кредитування) 15400,00, яка нараховується за ставкою 14% від суми кредиту в перший же день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів,який є додатком № 1 до цього договору. Пунктом 2.2.2. кредитного договору Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) нараховується Кредитодавцем в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів. Строк сплати Позичальником нарахованої суми комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) настає з моменту її нарахування і триває до дати платежу (включно), з настанням якої завершується розрахунковий період, в якому така комісія була нарахована, згідно Графіку платежів. Нарахування Кредитодавцем процентів погашення заборгованості (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. База для нарахування процентів: Фактична кількість днів в місяці. 365 днів в році. Строк сплати процентів настає в день їх нарахування і триває до дати платежу (включно), з настанням якої завершується розрахунковий період, в якому такі проценти були нараховані, згідно Графіку платежів. Строк сплати кожної окремої частини кредиту (тіла кредиту) настає та завершується у відповідну дату платежів, що передбачає сплату цієї частини (тіла) кредиту, згідно Графіку платежів. Якщо відповідно до Графіку платежів вся сума (тіло) кредиту підлягає сплаті одноразово, строк сплати всієї суми (тіла) кредиту настає та завершується у відповідну дату платежу, що передбачає сплату тіла кредиту, згідно Графіку платежів. Абзацом 4 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до пункту 4) ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Тобто законом передбачено право сторін передбачити сплату комісій, пов`язаних з наданням і отриманням кредиту, якщо воно обумовлюється необхідністю надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця. Водночас економічна сутність зазначених комісій повинна бути розкрита споживачеві для забезпечення його повною інформацією по кредиту. Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що Кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. Комісія встановлена за аналіз Заявки та надані пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання Кредиту. Тобто Кредитодавець установив плату за прийняття рішення про надання за плату коштів у кредит. Суд зауважує, що платою за користування кредитними коштам є проценти, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Оцінивши зазначені положення Договору суд висновує, що положення пункту 1.5.2. і 2.2.2 кредитного договору щодо сплати позичальником Комісії за надання є нікчемними відповідно до частини п`ятої і шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості комісією за обслуговування кредиту в сумі 7 000,00 грн. В частині вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) в сумі 7000,00 грн суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафами не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №6080198 від 06.01.2025 у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.), яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням. З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача суми 7 000,00 грн заборгованості за комісією за обслуговування кредиту та 7000, 00 грн заборгованості за неустойкою (штраф, пеня) належить відмовити. Щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору № 2312474 про надання споживчого кредиту від 19 серпня 2024 року. Суд установив, що 19 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 2312474 (а.с. 70-73), за умовами якого позичальнику [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 5800 грн, строком на 30 днів, тобто до 17.09.2024, зі сплатою 1,5% денної процентної ставки /пункти 2.3, 2.4 договору/ (а.с.70-71). Відповідачка ознайомилася і підписала одноразовим ідентифікатором 330267 кредитний договір і таблицю обчислення загальної вартості кредиту. 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) було укладено договір факторингу № 27/03/25 (а.с. 75-78). З вказаного договору та акту прийому передачі реєстру боржників від 27 березня 2025 року (а.с.75-76) та витягу з реєстру боржників від 27 березня 2025 року (а.с.80) слідує, що ТОВ «27 березня 2025» передало ТОВ «ФК ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики № 2312474 загальної суми заборгованості 11559,59 грн, з якої: 5800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 361,55 грн сума заборгованості за відсотками, 3194,04 грн сума заборгованості за пенею та 2204,00 грн комісія за надання позики. На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 5800 грн та щодо стягнення відсотків у сумі 361,55 грн і, відтак, про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 2204 грн суд дійшов таких висновків. Пунктом 2.4 кредитного договору № 2312474 від 19.08.2024 встановлено, що Комісія за наданням Позики 44,71% від суми Кредиту та дорівнює 2593 грн 18 коп. Абзацом 4 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до пункту 4) ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Тобто законом передбачено право сторін передбачити сплату комісій, пов`язаних з наданням і отриманням кредиту, якщо воно обумовлюється необхідністю надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця. Водночас економічна сутність зазначених комісій повинна бути розкрита споживачеві для забезпечення його повною інформацією по кредиту. Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що Кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. Комісія встановлена за аналіз Заявки та надані пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання Кредиту. Тобто Кредитодавець установив плату за прийняття рішення про надання за плату коштів у кредит. Суд зауважує, що платою за користування кредитними коштам є проценти, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Оцінивши зазначені положення Договору суд висновує, що положення пункту 2.4. кредитного договору щодо сплати позичальником Комісії є нікчемними відповідно до частини п`ятої і шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 2204 грн. В частині вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею в сумі 3194,04 грн, суд зауважує, що відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2312474 від 19.08.2024 у розмірі 6161,55 грн (шість тисяч сто шістдесят одна гривні 55 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 5800,00 грн (п`ять тисяч вісімсот гривень 00 коп.) та відсотків - 361,55 грн (триста шістдесят одна гривня 55 коп.). З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача суми 3194,04 грн. заборгованості за процентами за пенею та 2204 комісія за надання Позики, належить відмовити. Щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору № 73383919 про надання споживчого кредиту від 31 січня 2025 року. Суд установив, що 31 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 73383919, за умовами якого позичальнику [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 3 000 грн, строком на 30 днів, тобто до 31.01.2025, зі сплатою 1,00% денної процентної ставки /пункти 2.1, 2.2, 2.3 договору/ (а.с.91-97). Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики). А також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. (п.п. 5.2. п. 5 Договору позики). Правила надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредиторів», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.mycredit.ua. Відповідач ознайомився і підписав одноразовим ідентифікатором 38436 договір позики № 73383919 (а.с. 46-48) і таблицю обчислення загальної вартості кредиту. 27 березня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) було укладено договір факторингу № 27/03/25. З вказаного договору та акту прийому передачі реєстру боржників від 27 березня 2025 року (а.с.102) та витягу з реєстру боржників від 27 березня 2025 року (а.с.104) слідує, що ТОВ «27 березня 2025» передало ТОВ «ФК ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики № 73383919 загальної суми заборгованості 9900 грн, з якої: 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 450,00 грн сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн. сума заборгованості за пенею та 450,00 комісія за надання позики. На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000 грн та щодо стягнення відсотків у сумі 450,00 грн і, відтак, про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 450 грн суд дійшов таких висновків. Пунктом 2.2.4 кредитного договору № 73383919 від 31.01.2025 встановлено, що Комісія за наданням кредиту 15,00% від суми Кредиту та дорівнює 450 грн. Абзацом 4 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до пункту 4) ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Тобто законом передбачено право сторін передбачити сплату комісій, пов`язаних з наданням і отриманням кредиту, якщо воно обумовлюється необхідністю надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця. Водночас економічна сутність зазначених комісій повинна бути розкрита споживачеві для забезпечення його повною інформацією по кредиту. Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що Кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. Комісія встановлена за аналіз Заявки та надані пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання Кредиту. Тобто Кредитодавець установив плату за прийняття рішення про надання за плату коштів у кредит. Суд зауважує, що платою за користування кредитними коштам є проценти, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Оцінивши зазначені положення Договору суд висновує, що положення пункту 2.4. кредитного договору щодо сплати позичальником Комісії є нікчемними відповідно до частини п`ятої і шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 450 грн. В частині вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею в сумі 6000,00 грн, суд зауважує, що відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 73383919 від 31.01.2025 у розмірі 3450,00 грн (три тисячі чотириста п`ятдесят гривень 00 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) та відсотків - 450,00 грн (чотириста п`ятдесят гривень 00 коп.). З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача суми 6000 грн. заборгованості за пенею та 450 комісія за надання Кредиту, належить відмовити. Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення позову (52%) з відповідача на користь позивача слід стягнути на часткове відшкодування витрат із сплати судового збору суму 1574,56 грн.

Outcome: partial