Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

19.06.2025 Тернопільська окружна прокуратура звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з позовом до [PERSON] та просить суд припинити [PERSON] право власності на частки земельних ділянок сільськогосподарського призначення та конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вказані частки земельних ділянок з кадастровими номерами: 6123086200:02:001:0526 площею 0,3 га, 6123086200:02:001:0527 площею 0,17 га, 6123086200:02:001:0529 площею 0,0752 га, 6123086200:01:001:0541 площею 0,2061 га, 6123086200:01:001:0243 площею 1,9475 га, що знаходяться за адресою: с.Слобідка Тернопільського району Тернопільської області та належать на праві приватної власності громадянину Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Тернопільською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених\~статтею 131-1 Конституції України\~та\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення у сфері земельних правовідносин, пов`язаних із протиправним користуванням громадянами Російської Федерації землями на території України. Так, встановлено, що [PERSON] , громадянин Російської Федерації, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом №1189, 1190, 1192, 1193, 1194 від 27.09.2018, спадкова справа №53/2016, успадкував право на часток призначених для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок, що розташовані за адресою: с.Слобідка Козівського (нині Тернопільського) району Тернопільської області, після смерті матері [PERSON] . За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право спільної часткової власності на вказані земельні ділянки зареєстровані за [PERSON] 27.09.2018. Проте, упродовж року після набуття права спільної часткової власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6123086200:02:001:0526 площею 0,3 га, 6123086200:02:001:0527 площею 0,17 га, 6123086200:02:001:0529 площею 0,0752 га, 6123086200:01:001:0541 площею 0,2061 га, 6123086200:01:001:0243 площею 1,9475 га, що знаходяться за адресою: с.Слобідка Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, не відчужив її, тому право власності на ці земельні ділянки підлягає припиненню відповідно до ч.4 ст.81\~та ст.145 Земельного кодексу України\~шляхом її конфіскації на користь держави за рішенням суду. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 01.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 14.08.2025 суд задовольнив клопотання прокурора про витребування від приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Наталії Миколаївни належним чином засвідчені копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] , котра померла [INFO] . Ухвалою від 21.11.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області подала до суду заяву про розгляд судової справи без участі представника, просила позовні вимоги Тернопільської окружної прокуратури задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом відповідної публікації на веб-порталі судової влади України. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки чи відкладення розгляду справи, а також не подано відзив на позовну заяву. Тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, проводить заочний розгляд справи. Ухвалою від 02.12.2025 суд на підставі ч.4 ст.223, ст.\~280 ЦПК України\~постановив розглянути цивільну справу за позовною заявою Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до [PERSON] про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на підставі наявних у суду даних та доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов таких висновків. Згідно з приписом\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до положень, викладених у статтях\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках i в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3\~ст. 56 ЦПК України\~передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. У позовній заяві обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Підставою представництва прокурором інтересів держави в цій справі є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати на підставі ч.4 ст.145 Земельного кодексу України, відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~викладений у постанов Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Так, за п. 76-77 вказаної постанови прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Частиною 4\~ст. 145 Земельного Кодексу України\~передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Згідно з частиною 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15\~Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплекс i в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій i форм власності, родючості ґрунтів. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.п. 42 п.4, п.8 Положення). Таким чином, з позовною заявою до суду мало б звернутися Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, однак тривалий час воно бездіє у вказаних спірних правовідносинах та не вживає дієвих заходів до усунення наявного порушення інтересів держави. Тернопільською окружною прокуратурою на адресу ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області 01.05.2025 скеровано відповідний лист, в якому зазначено про виявлене порушення та встановлено наявність підстав для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру з метою припинення права власності [PERSON] на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації за рішенням суду (а.с.26-29). Звертаючись до компетентного органу до подання позову прокурор фактично надав йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову. У відповідь ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 16.12.2024 №10-19-0.92-5427/2-24 повідомило, що заходи представницького характеру не вживались та вживатися не будуть, управління не звертатиметься до суду у зв`язку із спрямуванням кошторисних призначень по\~КЕКВ\~2800 «Інші поточні видатки» на сплату витрат на професійну правничу допомогу, а також судового збору, згідно судових рішень, що набрали законної сили, у яких Головне управління було учасником судових справ (а.с. 30-32). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Враховуючи вказані обставини (обізнаність ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про порушення інтересів держави та характер наданої відповіді) в органів прокуратури виник обов`язок вжити заходів з представництва інтересів держави в суді. І це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва та повною мірою відповідає правовим позиціям, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Таким чином, враховуючи, що у вказаній справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання негативних наслідків через бездіяльність відповідних компетентних органів, суд вважає, що звернення Тернопільської окружної прокуратури з цим позовом є законним, а наявність підстав для представництва інтересів держави належно обґрунтована. Вивчивши матеріали, додані до позовної заяви про конфіскацію земельної ділянки, суд встановив такі обставини справи. [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом №1189, 1190, 1192, 1193, 1194 від 27.09.2018, спадкова справа №53/2016, успадкував право на часток земельних ділянок з кадастровими номерами 6123086200:02:001:0526 площею 0,3 га, 6123086200:02:001:0527 площею 0,17 га, 6123086200:02:001:0529 площею 0,0752 га, 6123086200:01:001:0541 площею 0,2061 га, 6123086200:01:001:0243 площею 1,9475 га, що знаходяться за адресою: с.Слобідка Тернопільського району Тернопільської області, після смерті матері [PERSON] (том 2, а.с. 87-90, 93-98). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на часток земельних ділянок з кадастровими номерами 6123086200:02:001:0526 площею 0,3 га, 6123086200:02:001:0527 площею 0,17 га, 6123086200:02:001:0529 площею 0,0752 га, 6123086200:01:001:0541 площею 0,2061 га, 6123086200:01:001:0243 площею 1,9475 га, що знаходяться за адресою: с.Слобідка Тернопільського району Тернопільської області 28.09.2018 було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.09.2018 приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Тернопільської області Боднарук Наталії Миколаївни. (том 2, а.с.111-115) Належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.06.2025 (том 1, а.с. 21-25), інформацією, наявною у свідоцтвах про право на спадщину за заповітом №1189, 1190, 1192, 1193, 1194 від 27.09.2018 (том 2, а.с. 87-90, 93-98). Це підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями: довіреності 41АА 0465207 від 20.06.2016 (том 2, а.с.41-43), паспорта громадянина Російської Федерації (том 2, а.с. 26-35). Відповідно до інформації, наданої Управлінням Служби безпеки України в Тернопільській області №69/5/2-1162н/т від 02.05.25 земельні ділянки з кадастровими номерами 6123086200:02:001:0526, 6123086200:02:001:0527, 6123086200:02:001:0529, 6123086200:01:001:0541, 6123086200:01:001:0243, загальною площею 2,6988 га, на праві приватної власності належать громадянину [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] край (том 1, а.с.15). Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області № 6101.8-1826/6101.1.1-25 від 09.05.2025 [PERSON] , [INFO] за обліками УДМС у Тернопільській області не значиться (том 1, а.с. 133). Таким чином [PERSON] , будучи іноземним громадянином, набув право часткової приватної власності на вказані земельні ділянки, однак упродовж встановленого законом строку, всупереч чинному законодавству, не відчужив їх та на теперішній час продовжує бути власником частки цих земельних ділянок. Як встановлено з матеріалів, доданих до позовної заяви про конфіскацію земельної ділянки, процедура реєстрації права власності на вказані земельні ділянки здійснювалась власником [PERSON] через представника, що діяв на підставі довіреності від 20.06.2016, виданої у Російській Федерації. Довіреність видана строком на три роки. Неможливість відчуження земельної ділянки у встановлений законом строк внаслідок об`єктивних обставин не підтверджується жодними доказами у справі. Зокрема, право власності на вказані земельні ділянки набуто ще у вересні 2018 року. Доказів, неможливості продажу вказаних земельних ділянок внаслідок непереборних обставин тощо [PERSON] не надав. А тому, [PERSON] , достовірно знаючи, що він в силу закону не може володіти часток земельних ділянок з кадастровими номерами 6123086200:02:001:0526 площею 0,3 га, 6123086200:02:001:0527 площею 0,17 га, 6123086200:02:001:0529 площею 0,0752 га, 6123086200:01:001:0541 площею 0,2061 га, 6123086200:01:001:0243 площею 1,9475 га, що знаходяться за адресою: с.Слобідка Тернопільського району Тернопільської області, добровільно їх не відчужив. Враховуючи те, що отримані [PERSON] у власність вказані земельні ділянки ним добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації. Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами\~Конституції України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право»,\~Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України),\~Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України). Відповідно до статтей\~13,\~14 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 26 Конституції України\~унормовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1\~ст.316 ЦК України). Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У\~статті 318 ЦК України\~визначено, що суб`єктами права власності є український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені\~статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. В силу дії положень\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2\~ст. 353 цього Кодексу. Право власності припиняється у разі конфіскації (п.10 ч.1\~ст.346 ЦК України). Відповідно до\~ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Положеннями частини 1\~ст.38\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Правовий статус та порядок використання земель визначено\~Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст.373 ЦК України, ч. 1, 2\~ст.1 ЗК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ч. 1, 2, 5\~ст.22 ЗК України\~(тут і надалі в редакції, чинній станом час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом частин 2-4\~ст.81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а)придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б)викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в)прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до частин 1-3\~ст.14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Згідно з п. «е»\~ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. «в»\~ст. 143 ЗК України\~примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Конфіскація майна, в тому числі земельної ділянки може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України,\~ст. 148 ЗК України\~). Конституція України\~прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (ч.4 ст. 41). Згідно з ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Однак право власності, в тому числі й приватної, не є абсолютним. Його здійснення має певні правові межі, встановлені, зокрема, законодавчими приписами. Разом з тим, втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства. Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Звернення з вказаним позовом до суду безперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства. Суд встановив, що відповідач [PERSON] - громадянин Російської Федерації, протягом року з моменту реєстрації права власності на земельні ділянки не відчужив їх, тому позовні вимоги щодо примусового припинення права власності [PERSON] на ці земельні ділянки шляхом конфіскації підлягають задоволенню з огляду на наявну справедливу рівновагу між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, який мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 23.01.2018 у справі №513/444/15-ц. Отже, з урахуванням того, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, ці земельні ділянки підлягають конфіскації. При цьому чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь Тернопільської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду з цим позовом. На підставі ст.\~81,\~125,\~140,\~143,\~145 ЗК України,

Outcome: approved