Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача У вересні 2025 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Падучак І.І., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за ними право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна. Позов обгрунтовано тим, що з 28 червня 1998 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано на підставі судового рішення від 07 листопада 2023 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей, які є повнолітніми. Під час шлюбу за рахунок спільних грошових коштів подружжя, вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 132\~671,00 гривень. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Посилаючись на те, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, та на підставі ст.ст. 60, 69 СК України просила визнати за кожним із них право власності по 1/2 частині будинковолодіння. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Падучак І.І. подала клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, просила позов задовольнити. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1755937 від 10 вересня 2025 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не прибув повторно, остання судова повістка про його виклик у судове засідання повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.223,280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1998 року по 08 грудня 2023 року. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2023 року, яке набрало законної сили 08 грудня 2023 року, шлюб між сторонами по справі розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області Данилюком О.О. 21 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1285, відповідач по справі [PERSON] придбав будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19976159 від 21 серпня 2008 року підтверджується право приватної власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №10362899. Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого на ім`я [PERSON] та копії довідки КП Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації від 25 липня 2025 року №134 до складу домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] входить: житловий будинок загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., стайня площею \~32,1\~ \~кв.м,\~ \~погріб площею\~13.5\~ кв.м, гараж площею 43,5 кв.м., вбиральня площею 1,3 кв.м., стайня площею 8,0 кв.м., огорожа площею 20,8 кв.м., ворота площею 5,2 кв.м., свердловина 38,0 м/п. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 13 листопада 2025 року вартість житлового будинку становить 115 270,37 грн. \~ \~ \~ \~ Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~положень ст.\~60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч.1 ст. 61 СК України). Згідно \~ст.\~63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України) За ч.1 ст. 70 СК України \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~Майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значенн ( ч.1 ст. 71 СК України). У пунктах 22-24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб ( ч.4 ст. 65 СК України). Отже спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18, факт придбання спірного майна в шлюбі є безумовною підставою для віднесення його до спільної сумісної власності. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, №14448/88, §33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). На підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі та в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнає за позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, вона надала суду платіжні інструкціі від 09 вересня 2025 року та від 11 вересня 2025 про сплату судового збору загальним розміром 1 326,71 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved