Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту (далі - Інститут) про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, що 05.07.2023 відповідно до наказу № 168 була прийнята на роботу до Інституту на посаду професора кафедри державного управління в сфері цивільного захисту до проведення конкурсного відбору на заміщення даної посади. 29.09.2023 на засіданні Вченої ради Інституту розглянуто питання щодо схвалення кандидатур на заміщення вакантних посад, зокрема, кандидатури доктора наук з державного управління, доцента [PERSON] на заміщення вакантної посади професора кафедри державного управління в сфері цивільного захисту Інституту. 02.10.2023 з нею було укладено строковий трудовий договір (контракт) № 94/9-23-42 на строк з 02.10.2023 до 01.10.2028. 27.02.2024 на засіданні Вченої ради Інституту розглянуто питання щодо присвоєння їй вченого звання професора кафедри державного управління в сфері цивільного захисту. Працюючи в Інституті, вона постійно підвищувала свою кваліфікацію. За період роботи в Інституті нею написано 8 статей в наукових фахових виданнях категорії Б, тези матеріалів науково-практичних конференцій, 1 статтю надруковано у зарубіжному публічному виданні. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» перебачено реорганізацію Інституту шляхом приєднання його до Національного університету цивільного захисту України. Відповідно до наказу Інституту від 08.11.2024 № НС-123/94 було ознайомлено працівників про можливе наступне вивільнення, в тому числі і її, проте її індивідуально повідомлено не було. Будь-якої вакантної посади їй запропоновано не було. 08.01.2025 їй вперше було запропоновано посаду наукового співробітника науково-дослідної лабораторії з дослідження проблем управління в сфері цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України, який знаходиться в м. Черкаси. Зазначену посаду, яка істотно змінює умови праці та погіршує становище, запропоновано Тимчасовою діючою комісією Інституту без відповідного аналізу роботи та відсутності критеріїв оцінки продуктивності праці та кваліфікації працівників. Вона є працівником, яка має переважне право на залишення на роботі, оскільки на момент її звільнення їй виповнилося 57 років та 8 місяців, їй залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку. Її було звільнено з роботи відповідно до наказу від 08.01.2025 № 5-НК/94 у зв`язку зі скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Ознайомлення з документом про звільнення відбулося 09.01.2025. одночасно з цим їй було видано трудову книжку та лише 10.01.2025 їй було виплачено заробітну плату. Посилаючись на незаконність її звільнення, просила визнати незаконним та скасувати наказ Інституту від 08.01.2025 № 5-НК/94, поновити її на посаді професора кафедри державного управління у сфері цивільного захисту Інституту з 09.01.2025, стягнути з Інституту середній заробіток з час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача розбити помісячно суми, визначені для сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відзиві на позов відповідач вказав на те, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2024 року № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» (зазначена постанова є офіційно оприлюдненою, зокрема шляхом її публікації в друкованих виданнях - «Урядовий кур`єр» (від 19.10.2024 № Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.06.2025 3 213) та «Офіційний вісник України» (від 15.11.2024 № 95) та може бути вільно перевірена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України, відтак до суду не надається) та наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № 1128 «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» Інститут реорганізовано шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України (далі - НУЦЗ України), що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб зареєстрований встановленим порядком з 11.02.2004; знаходиться за адресою: Україна, 18034, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Онопрієнка, будинок 8; має ідентифікаційний код юридичної особи - 08571363 та статус юридичної особи зареєстровано. Відповідно до пункту 2 наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № 1128 «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» (далі - Наказ ДСНС № 1128) НУЦЗ України встановлено правонаступником майна, всіх прав та обов`язків Інституту. Відповідно до наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № М/11-дск «Про здійснення організаційно-штатних заходів в закладах освіти ДСНС» (далі - Наказ ДСНС № М/11 дск) повністю скасовано штат Інституту та затверджено новий штат НУЦЗ України з урахуванням приєднання до нього Інституту (зазначений наказ має гриф «Для службового користування» у зв`язку із чим до суду не надається). Пунктами 3 та 4 Наказу ДСНС № 1128 призначено Голову комісії з припинення Інституту, якого зобов`язано затвердити персональний склад відповідної комісії з припинення (копія наказу «Про затвердження персонального складу комісії з припинення шляхом реорганізації Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» від 06.11.2024 № 121/94 додається) та у встановленому порядку попередити особовий склад Інституту про наступне їх вивільнення. 8 листопада 2024 року на виконання Наказу ДСНС № 1128 представниками комісії з припинення Інституту розпочато попередження особового складу Інституту про наступне вивільнення згідно з наказом Інституту від 8 листопада 2024 року № 123 «Про попередження щодо наступного вивільнення». Позивач була ознайомлена з цим наказом під особистий підпис 8 листопада 2024 року про що свідчить її підпис в аркуші-ознайомлення, що є додатком до зазначеного вище наказу. Відтак, Відповідач дотримався процедури попередження про наступне вивільнення, передбаченої частиною 1 статті 49-2 КЗпП України та попередив Позивача про наступне вивільнення за 2 місяці. Інститут звертає увагу Суду, що положення статті 49-2 КЗпП України не містять обов`язку роботодавця ознайомлювати працівника з попередженням про наступне вивільнення саме під особистий підпис. Роботодавець самостійно визначає спосіб та форму повідомлення про вивільнення працівника. На це вказав Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 758/2190/23. Тобто, твердження Позивача, щодо порушення Відповідачем чинного трудового законодавства у зв`язку із не наданням Позивачу під особистий підпис індивідуального попередження про скорочення є необґрунтованим. 8 січня 2025 року Позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату. Відповідно до положень статті 47 КЗпП України Відповідачем в день звільнення підготовлено витяг із наказу про звільнення Позивача, в якому також зазначалося і про нараховані Позивачу суми при звільненні, а також згідно з пунктами 2.4, 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки Позивача внесені всі необхідні записи. Проте, Позивач в день звільнення - 8 січня 2025 року, з невідомих причин не з`явилася до відділу персоналу Інституту для отримання витягу із наказу про звільнення та трудової книжки, хоча була проінформована про необхідність отримання зазначених документів заступником начальника відділу персоналу Інституту. У зв`язку з цим, Інститутом складено Акт про неявку працівника для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення від 08.01.2025. Разом з тим, з метою недопущення порушень вимог статті 47 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 Інститутом 08.01.2025 підготовлено лист на адресу Позивача щодо отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку, що був надісланий Позивачу рекомендованим листом із повідомленням про отримання. 23.01.2025 зазначений лист був повернутий Інституту у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Наприкінці робочого дня 9 січня 2025 року Позивач з`явилася до відділу кадрів Інституту та отримала копію наказу про звільнення та трудову книжку про що зроблено відповідний запис в журналі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них працівників Інституту. Таким чином, Відповідач вжив всіх необхідних заходів для своєчасного отримання Позивачем трудової книжки, наказу про звільнення та нарахованих Позивачу сум. З огляду на зазначене, позицію Позивача щодо фактично відпрацьованого дня 09.01.2025 Інститут вважає голослівною та безпідставною. Позивач умисно затягувала процес отримання трудової книжки та розрахунку із нею. Відповідач в день ознайомлення Позивача з наказом про звільнення, де зазначені всі види виплат, що належать Позивачу, пересвідчившись, що у Позивача відсутні спірні питання по нарахованих сумах, відправив платіжну інструкцію з нарахованою Позивачу при звільненні сумою до Державної казначейської служби України. Кошти на банківську карту Позивача зараховані в повному обсязі 10 січня 2025, що не заперечується Позивачем. З огляду на зазначене, Інститут вважає позицію Позивача щодо невчасного ознайомлення з наказом про скорочення, несвоєчасної видачі документів (витягу із наказу і трудової книжки), несвоєчасного розрахунку та несвоєчасної виплати необґрунтованою. Штат Інституту повністю скасовано, в тому числі й посада Позивача та кафедра на якій вона працювала. З метою дотримання вимог трудового законодавства, зокрема, положень статей 42 та 49-2 КЗпП України, в частині застосування переважного права залишення на роботі, наказом Голови комісії з припинення Інституту була створена тимчасово діюча комісія Інституту з визначення переважного права на залишення на роботі (службі). До роботи тимчасово діючої комісії Інституту з визначення переважного права на залишення на роботі (службі) долучилися також проректор по роботі з персоналом НУЦЗ України та т.в.о. начальника Інституту наукових досліджень з цивільного захисту НУЦЗ України, як представники правонаступника Інституту. Тимчасово діюча комісія Інституту з визначення переважного права на залишення на роботі (службі) визначила коло осіб Інституту, яким відповідно до положень статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі. В коло таких осіб увійшла й Позивач, оскільки є особою, якій залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку. Оскільки, в результаті реорганізації Інституту повністю скорочено науково педагогічні посади (саме науково-педагогічну посаду обіймала Позивач), запропонувати посаду рівнозначну тій, що обіймала Позивач - професор кафедри державного управління у сфері цивільного захисту було неможливо. В подальшому, тимчасово діючою комісією Інституту з визначення переважного права залишення на роботі (службі) спільно з представниками НУЦЗ України опрацьовувалися всі вакантні посади нового штату НУЦЗ України з урахуванням кваліфікації Позивача, а саме - Товарознавець вищої категорії; Облік і аудит у сфері товарного обігу, а також Магістр державного управління. При цьому, в першу чергу враховувалася кваліфікація та продуктивність праці працівників, які разом з Позивачем могли претендувати на ці посади, оскільки відповідно до положень статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. З метою об`єктивного підходу до визначення рівня кваліфікації працівників та продуктивності їх праці, відділом кадрів Інституту підготовлено та передано на розгляд тимчасово діючої комісії Інституту з визначення переважного права залишення на роботі (службі) біографічні довідки всіх претендентів на зайняття вакантних посад, відповідно до кваліфікації Позивача, в тому числі й біографічна довідка Позивача. Інститут звертає увагу Суду на те, що вакантні наукові посади в новому штаті НУЦЗ України здебільшого вимагають практичних знань та умінь у пожежній сфері, у сфері радіаційного, хімічного та біологічного захисту, а також знань специфічної нормативно-технічної документації, оскільки діяльність наукових підрозділів НУЦЗ України пов`язана з проведенням дослідів та роботою з випробувальним устаткуванням. Таким чином, кваліфікація Позивача за багатьма науковими посадами є невідповідною. З урахуванням того, що Позивач має науковий ступінь - доктор наук з державного управління та вчене звання професор, кваліфікація - Державне управління у сфері цивільного захисту, представниками НУЦЗ України в присутності членів тимчасово діючої комісії Інституту з визначення переважного права залишення на роботі (службі) було вирішено ознайомити Позивача з переліком вакантних посад НУЦЗ України та запропонувати посаду наукового співробітника науково-дослідної лабораторії з дослідження проблем управління у сфері цивільного захисту НУЦЗ України відповідно її кваліфікації. Позивач від запропонованої посади відмовилася. Свою відмову не коментувала, будь-яких побажань щодо інших представлених вакантних посад не висловлювала. Таким чином, позиція Позивача щодо ненадання їй переліку вакантних посад НУЦЗ України, відсутності пропозицій вакантних посад та не врахування її кваліфікації та переважного права залишення на роботі під час пропозицій вакантних посад необґрунтована та не доведена. З переліком вакантних посад НУЦЗ України Позивача ознайомлено представниками НУЦЗ України в присутності членів тимчасово діючої комісії Інституту з визначення переважного права залишення на роботі (службі), про що свідчить доданий до матеріалів справи витяг із Протоколу № 4 засідання тимчасово діючої комісії Інституту з визначення переважного права залишення на роботі (службі). Інститут також звертає увагу Суду, що відповідно до постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 758/2190/23 роботодавець не зобов`язаний ознайомлювати працівника з вакантними посадами саме під особистий підпис. Роботодавець самостійно визначає спосіб та форму ознайомлення працівника з наявними вакантними посадами. Також, Інститут наголошує, що в результаті реорганізації Інституту повністю скорочено науково-педагогічні посади (саме науково-педагогічну посаду обіймала Позивач), запропонувати посаду рівнозначну тій, що обіймала Позивач неможливо, у зв`язку з відсутністю рівнозначних вакантних посад. Разом з тим, запропонована Позивачеві посада відповідає її кваліфікації, оскільки передбачає здійснення досліджень проблем управління у сфері цивільного захисту, а Позивач має кваліфікацію, науковий ступінь та вчене звання саме у цій сфері. Інститут звертає увагу суду на те, що Позивач не висловлювала будь-яких побажань щодо інших представлених вакантних посад, а просто відмовилася від запропонованої посади. Твердження Позивача стосовно погіршення умов праці у зв`язку із пропозицією роботи в місті Черкаси є необ`єктивною, оскільки Інститут реорганізовано шляхом приєднання до НУЦЗ України, який фактично знаходиться в місті Черкаси та не має структурних підрозділів у місті Києві. Враховуючи зазначене, твердження Позивача щодо ненадання їй переліку вакантних посад НУЦЗ України є голослівним та необґрунтованим. Вимога Позивача щодо надання їй пропозицій рівнозначних посад з огляду на їх відсутність є абсурдною, а позиція, щодо погіршення умов праці Позивача у зв`язку із пропозицією їй посади в НУЦЗ України, що знаходиться в місті Черкаси - незрозумілою, оскільки Інститут приєднано до НУЦЗ України, що знаходиться в місті Черкаси та не має підрозділів в місті Києві. Разом з тим, Інститутом на виконання положень частини 3 статті 49-2 КЗпП України у зв`язку із масовим вивільненням працівників, належним чином повідомлено Державну службу зайнятості про заплановане вивільнення. 8 січня 2025 року Позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату. Отже, Інститутом були вжиті всі необхідні заходи щодо працевлаштування Позивача. Норми діючого трудового законодавства при звільненні Позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням Відповідачем не порушені. Відповідно до пункту 6.4. Розділу 6 Строкового трудового договору (Контракту) № 94/9-23-42 від 2 жовтня 2023 року підставою для розірвання строкового трудового договору є «Ініціатива Закладу освіти до закінчення строку дії договору на умовах, передбачених законодавством (ст. 40,41 Кодексу законів про працю України)». Оскільки Позивач підписала зазначений Строковий трудовий договір (Контракт), вона заздалегідь погодилася з тим, що даний Контракт може бути розірвано достроково за ініціативи Інституту на підставі статей 40, 41 КЗпП України, зокрема, у зв`язку із реорганізацією Інституту та скороченням штату. Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначалося вище, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2024 року № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» та наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № 1128 «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» Інститут реорганізовано шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України. Діяльність Інституту перебуває в стадії припинення. На підставі зазначеного, Строковий трудовий договір (Контракт) № 94/9-23-42 від 2 жовтня 2023 року між Позивачем та Відповідачем був розірваний з моменту підписання наказу Інституту від 08 січня 2025 № 5 «Про звільнення працівників Інституту у зв`язку із скороченням» яким звільнено Позивача. Відтак, Строковий трудовий договір (Контракт) від 2 жовтня 2023 року № 94/9-23-42 розірвано на законних підставах 8 січня 2025 року. Крім того, у своїй позовній заяві Позивач стверджує, що «Відповідач, звільнивши Позивача на підставі наказу від 8 січня 2025 року за № 5-НК/94, порушив пункти 1,2,3, статті 42, статтю 43 КЗпП України, статтю 43 Конституції України». Інститут з такою позицією Позивача не погоджується та вважає її голослівною, необґрунтованою та такою, що суперечить частині 1 статті 81 ЦПК України, з огляду на таке. Відповідач не порушував пункти 1,2,3 статті 42 КЗпП України, оскільки Позивач не є сімейною особою на утриманні, якої знаходиться двоє і більше осіб; не є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком; також, Позивач не є працівником з тривалим безперервним стажем роботи в Інституті, оскільки працювала в Інституті з 2023 року, що підтверджується Строковим трудовим договором (Контрактом) № 94/9-23-42 від 2 жовтня 2023 року та самою Позивачем в її позовній заяві. Крім того, на противагу позиції Позивача Інститут зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» під час дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою профспілки) не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, вибраних до профспілкових органів. В Інституті відсутній профспілковий орган, проте була створена Рада трудового колективу Інституту, однак, Позивач не входила в число членів цього представницького органу. Таким чином, посилання на зазначену правову норму є помилковим. Оскільки вона не стосується Позивача та не встановлює прав, обов`язків чи гарантій, на які Позивач намагається посилатися. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивачка вказала на те, що особистого попередження її про звільнення відповідачем не було надано, їй було запропоновано лише одну посаду, яка істотно змінює умови праці та погіршує становище. 08.01.2025 вона не була проінформована про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату. Наданий відповідачем акт є сфальсифікованим. 09.01.2025 вона прийшла на роботу та у подальшому отримала трудову книжку та копію наказу про звільнення, а лише 10.01.2025 їй надійшла заробітна плата. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування її попри те, що мав реальну можливість її працевлаштувати. Посилаючись на зазначені обставини, просила її позов задовольнити у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2024 року № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» (зазначена постанова є офіційно оприлюдненою, зокрема шляхом її публікації в друкованих виданнях - «Урядовий кур`єр» (від 19.10.2024 № 213) та «Офіційний вісник України» (від 15.11.2024 № 95) та може бути вільно перевірена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України, відтак до суду не надається) та наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № 1128 «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» Інститут реорганізовано шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб зареєстрований встановленим порядком з 11.02.2004; знаходиться за адресою: Україна, 18034, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Онопрієнка, будинок 8; має ідентифікаційний код юридичної особи 08571363 та статус юридичної особи - зареєстровано. Відповідно до пункту 2 наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № 1128 «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» НУЦЗ України встановлено правонаступником майна, всіх прав та обов`язків Інституту. Відповідно до наказу ДСНС від 01 листопада 2024 року № М/11-дск «Про здійснення організаційно-штатних заходів в закладах освіти ДСНС» повністю скасовано штат Інституту та затверджено новий штат НУЦЗ України з урахуванням приєднання до нього Інституту (зазначений наказ має гриф «Для службового користування» літер М» у зв`язку із чим до суду не надається). При звільненні позивача з роботи відповідачем були дотримані всі вимоги чинного законодавства. У судовому засіданні 25.09.2025 позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання 25.09.2025 проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити. У подальшому, сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до наказу № 168 від 05.07.2023 [PERSON] прийнято на роботу та призначено на посаду професора кафедри державного управління у сфері цивільного захисту інституту 05.07.2023, відповідно до укладеного строкового трудового договору з 05.07.2023 до проведення конкурсного відбору на заміщення даної посади. Відповідно до строкового трудового договору (контракту) від 02.10.2023 № 94/9-23-42, укладеного між [PERSON] та Інститутом державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту, [PERSON] призначено на посаду професора кафедри державного управління у сфері цивільного захисту Інституту на строк з 02.10.2023 по 01.10.2028. Згідно з п. 6.1. зазначеного договору договір може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами самого договору. Пунктом 6.4. договору передбачено, що підставою розірвання договору є, зокрема, ініціатива закладу освіти до закінчення строку дії договору на умовах, передбачених законодавством (ст. ст. 40, 41 КЗпП України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 19 постанови від 06.11.1992 N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Судом установлено, що згідно з наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій відповідно до вимог ЦК України та ГК України, Законів України: «Про управління об`єктами державної власності», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» припинено юридичну особу - Інститут державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту, реорганізувавши її шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України. Встановлено, що Національний університет цивільного захисту України є правонаступником майна, всіх прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється (а.с. 62). Згідно з наказом Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту відповідно до вимог ЦК України та ГК України, Законів України: «Про управління об`єктами державної власності», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», наказу ДСНС від 01.11.2024 № 1128 (із змінами) «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту» та з метою належної організації і проведення заходів щодо припинення шляхом реорганізації Інституту затверджено персональний склад комісії з припинення ІДУ НД ЦЗ, постановлено Комісії забезпечити та вжити заходів щодо припинення ІДУ НД ЦЗ (код ЄДРПОУ 43533709) шляхом приєднання його до Національного університету цивільного захисту України (код ЄДРПОУ 08571363) (а.с. 63). Згідно з наказом Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», наказів ДСНС від 01.11.2024 № 1128 (із змінами) «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», від 01.11.2024 № М/11дск «Про здійснення організаційно-штатних заходів в закладах освіти ДСНС» з метою забезпечення законодавства постановлено створити та затвердити склад тимчасово діючої комісії Інститут з визначення переважного права на залишенні на роботі, службі цивільного захисту (а.с. 76). Таким чином, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме: реорганізація шляхом приєднання Інституту до Національного університету цивільного захисту України. Згідно з наказом Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», наказів ДСНС від 01.11.2024 № 1128 (із змінами) «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», від 01.11.2024 № М/11дск «Про здійснення організаційно-штатних заходів в закладах освіти ДСНС» постановлено попередити працівників та осіб рядового і начальницького складу Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту про наступне вивільнення за списками, що додаються, згідно зі ст. 49-2 КЗпП України, п. 1 ст. 40 КЗпП України, ст. 106 Кодексу цивільного захисту України та пп. 4 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 через два місяці (а.с. 64). Згідно з Додатком до наказу ІДУ НД ЦЗ від 08.11.2024 № 123 відповідно до списку працівників та осіб начальницького складу Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту, яких ознайомлено про можливе наступне вивільнення, вбачається те, що [PERSON] було повідомлено про наступне вивільнення - 08.11.2024, про що свідчить її підпис (а.с. 64-66). Отже, твердження позивача про те, що її не було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці за два місяці до звільнення спростовується вказаним доказом. Частиною 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Обставини, які враховуються при вирішенні питання про залишенні на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації встановлені ч.ч. 2, 3 ст. 42 КЗпП України. Так, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України). Згідно з пропозицією з працевлаштування, [PERSON] було запропоновано посаду наукового співробітника науково-дослідної лабораторії з дослідження проблем управління у сфері цивільного захисту НУЦЗ України, з якою [PERSON] не погодилася (а.с. 26). Відповідно до витягу з протоколу засідання тимчасово діючої комісії ІДУ НД ЦЗ з визначення переважного права на залишенні на роботі (службі) від 08.01.2025 № 4 [PERSON] із запропонованою посадою не згодна, так як їй до пенсії виходу на пенсію залишилося 2 роки та 4 місяці, рівнозначної науково-педагогічної та наукової посади не має можливості запропонувати, у зв`язку з відсутністю відповідних посад (а.с. 142-150). Таким чином, не заслуговує на увагу твердження позивача про те, що при її звільненні відповідачем не було враховано наявність обставин про її переважне право на залишення на роботі, оскільки як установлено судом посада, на якій працювала позивачка була скорочена, а від запропонованої відповідачем посади остання відмовилася. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Інститутом було повідомлено про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці Київський міський центр зайнятості (а.с. 77-78). Згідно з наказом Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту відповідно до п. 1 ст. 40 та ст. 44 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2024 № 1183 «Про реорганізацію Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», наказів ДСНС від 01.11.2024 № 1128 (із змінами) «Про припинення Інституту державного управління та наукових досліджень з цивільного захисту», від 01.11.2024 № М/11дск «Про здійснення організаційно-штатних заходів в закладах освіти ДСНС», наказу ІДУ НД ЦЗ від 08.11.2024 № 123 «Про попередження щодо наступного вивільнення» [PERSON] звільнено з роботи 08.01.2025 у зв`язку зі скороченням (а.с. 67-71). Відповідно до акту про неявку працівника для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення від 08.01.2025, затвердженого заступником Голови комісії з припинення ІДУ НД ЦЗ № 43, [PERSON] , яка працювала в Інституті на посаді професора кафедри державного управління у сфері цивільного захисту, була звільнена на підставі наказу Інституту від 08.01.2025 № 5 «Про звільнення працівників Інституту у зв`язку з скороченням» відповідно до п. 1 ст. 40 та ст. 44 КЗпП України. 08.01.2025 о 16 год. 15 хв. [PERSON] була проінформована про необхідність з`явитися до відділу персоналу Інституту для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення. Станом на 17 год. 30 хв. 08.01.2025 [PERSON] для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення не з`явилася з невідомих причин (а.с. 72). 08.01.2025 [PERSON] було надіслано лист з пропозицією з`явитися до Інституту для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку, який було повернуто поштовим відділенням з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 73-74). Відповідно до журналу обліку руху трудових книжок і вкладишів до них працівниками ІДУ НД ЦЗ [PERSON] було видано її трудову книжку 09.01.2025 (а.с. 75) та проведено розрахунок, про що свідчить отримання позивачем заробітної плати 10.01.2025 (а.с.35). . Виходячи з вищевикладеного, звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правових підстав для задоволення позову про поновлення на роботі немає. Не підлягає задоволенню і позов в частині визнання незаконним та скасування наказу Інституту від 08.01.2025 № 5-НК/94, оскільки в позові не наведено підстав для визнавання зазначеного наказу незаконним. Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed