Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 23.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір № 4238771 про надання кредиту у розмірі 4000 грн. У подальшому, 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу № 26.07.2024 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до відповідача. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 54650,00 грн. Ухвалою від 21 жовтня 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 21 жовтня 2025р. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» про належність відповідачу платіжної карти та зарахування на неї кредитних коштів. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. У судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 23 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальником [PERSON] було укладено у електронному вигляді кредитний договір №4238771. За кредитним договором у п.1.2 сума кредиту визначена у 4000,00 грн, за п.1.3 строк кредитування визначено на 360 днів з періодичністю сплати кожні 20 днів, згідно до графіку платежів, що є додатком №1 до договору. пунктом 1.4.1 сторони погодили стандартну процентну ставку 2,5% на день. У пункті 1.6 сторони погодили орієнтовану загальну вартість кредиту за весь строк кредитування у 40000,00 грн. У пункті 2.1. сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі на банківську картку клієнта [NUMBER] . 24 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальником [PERSON] було укладено у електронному вигляді додатковий договір до кредитного договору №4238771 від 23.12.2023, де сторони у пунктах 1.2 та 1.3 погодили, що позичальник отримує 1500 грн та загальний розмір кредиту складає 5500,00 грн, з періодичністю сплати процентів кожні 20 днів. За пунктом 1.8 договору, сторони погодили, що загальна вартість кредиту становить 54925,00 грн. Додатком №1 до додаткового договору встановлено, що на погашення кредиту здійснюється 19 платежів із періодичністю у 20 днів. Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк», отриманої судом у порядку витребування доказів, [PERSON] належить карта № [NUMBER] , на яку 23.12.2023 було зараховано 4000,00 грн, та 24.12.2023 зараховано1500,00 грн. За договором факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» відступило до ТОВ «Українські Фінансові Операції» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками. Відповідно до витягу з реєстру боржників до даного договору факторингу, передано право вимоги і до боржника [PERSON] (порядковий номер 5502) за договором №4238771 із загальною сумою заборгованості у розмірі 34987,50 грн з яких тіло кредиту 5500,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість [PERSON] за кредитом станом з 23.12.2023 по 24.07.2024 року становить 29487,50 грн за процентами та 5500,00 грн за тілом кредиту Згідно із розрахунком заборгованості, складеним позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитом станом з 27.07.2024 по 16.12.2024 року становить 19662,50 грн за процентами та 5500,00 грн за тілом кредиту. Відповідно до ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Відповідь АТ КБ «Приватбанк» свідчить про належність банківської карти відповідачу та про зарахування на неї кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України\~зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1\~ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 23.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальником [PERSON] у електронному вигляді кредитного договору №4238771, а також додаткової угоди до цього договору 24.12.2023. ТОВ «Лінеура Україна»\~ у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши на банківський рахунок [PERSON] кредит в сумі 4000,00 грн та 1500,00 грн. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як правонаступника кредитора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Українські Фінансові Операції» перейшли всі права ТОВ «Лінеура Україна» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4238771. Отже, ТОВ «Українські Фінансові Операції» являється новим кредитором у зобов`язанні. [PERSON] не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунками заборгованості. Таким чином позивач ТОВ «Українські Фінансові Операції» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Разом із цим, суд вважає, що розмір заборгованості за відсотками обґрунтований не у повному обсязі у зв`язку із наступним. Позивачем у позові вказано розмір заборгованості [PERSON] за відсотками у 29487,50 грн та 19662,50 грн, що разом становить 49\~150,00 грн. \~ \~ \~ \~Відсотки, як вбачається з розрахунку, нараховувалися у період з 23.12.2023 по 16.12.2024 за ставкою 2,5% на день від розміру кредиту. Стосовно розміру процентної ставки суд зазначає наступне. 24.12.2023 набрав сили Закон України\~№ 3498-IX від 22.11.2023, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» станом на дату укладення вказаного кредитного договору (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023) зазначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 відсоток. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг"\~зазначено, що\~дія\~пункту 5\~розділу I\~цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, вимоги п. 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір сторони уклали 23.12.2023 та встановили його строк дії на 360 днів. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у перші 120 днів до 23 квітня 2024 року мала діяти процентна ставка,що не перевищує 2,5% на день. У наступні 120 днів до 21 серпня 2024 мала діяти процентна ставка, що не перевищує 1,5% на день. І наступний період, відповідно до ч.5 ст.8 цього Закону процентна ставка не повинна була перевищувати 1 % на день. З дати укладення кредитного договору з 23.12.2023 року, до позичальника застосовувалася процентна ставка 2,5% на день, яка відповідала п.17 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» - до 23.04.2024р., з 24.04.2024 по 21.08.2024 мала діяти процентна ставка 1,5% на день, а з 22.08.2024 мала діяти відсоткова ставка не більше 1% на день. 23.12.2023 року процентна ставка 2,5% від 4000 грн склали 100 грн. За період 24.12.2023 до 23.04.2024 2,5% від 5500 грн (137,5 грн на день) становили 16775 грн. За період з 24.04.2024 по 21.08.2024 процентна ставка 1,5% від 5500 грн (82,50 грн на день) становили 9900 грн. За період з 22.08.2024 по 16.12.2024 процентна ставка 1% від 5500 грн (55 грн на день) становили 6435 грн. Отже, вірним розрахунком процентів є сума 33\~210 грн. Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, у зв`язку з наступним. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжувався, зокрема, з 09.05.2025 продовжено строком на 90 діб. Оскільки, законодавець на рівні ЦК України (пункти 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню), а також нарахувань, відповідно до ст.625 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних. У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 38710,00 грн, що складається з 5500,00 грн тіла кредиту та 33210 грн процентів. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст. 137 ЦПК). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial