Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 27 січня 1990 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №152. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, часті конфлікти поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Станом на сьогодні шлюбні відносини між сторонами припинені. Вважає, що примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, суперечать його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що сторонами не досягнуто примирення у строк, наданий судом, а відтак просила суд позов задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 27 січня 1990 року, зареєстрували такий у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №152. Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Незважаючи на надання судом строку для примирення та перебування справи у провадженні суду понад сім місяців, сторонами примирення не досягнуто. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1211,20 грн., останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено\~повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 26.11.2025.

Outcome: approved