Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представниця - адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтований тим, що сторони у період із 18.09.2008 по 28.07.2009 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, що стверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та змістом рішень суду про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів. Після розірвання шлюбу сторони примирилися та продовжували проживати разом як одна сім`я та подружжя без реєстрації шлюбу до 2020 року. Зазначав, що у період їх спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком яких він є. Він зазначений як батько дітей лише [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме зазначений в актовому записі про народження дитини як батько на підставі ст. 126 СК України за його заявою про визнання батьківства. Натомість у дитини [PERSON] , [INFO] , батько в актовому записі вказаний зі слів матері (відповідачки) з посиланням на прізвище, ім`я, по батькові позивача, оскільки на час народження сина [PERSON] він не перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] і не подавав до органу РАЦС заяву про визнання батьківства в порядку, визначеному ст. 126 СК України. Указував і на те, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.03.2015 у справі № 302/198/15-ц, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей та визначення їх розміру у частці від заробітку (доходу), ухвалено рішення про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Він за цим рішенням суду сплачує на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання двох дітей, як батько цих дітей, заборгованості зі сплати аліментів не має, про що свідчить відповідна довідка державного виконавця від 03.10.2025. Також згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.02.2017 у справі № 302/115/17, він сплачує аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання меншої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його доходу щомісячно. Заборгованості зі сплати аліментів він не має, що стверджується відповідною довідкою державного виконавця. Стверджував, що у вересні 2025 року він звернувся до Хустського відділу ДРАЦС для отримання свідоцтва про народження трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , однак у видачі свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] , йому було усно відмовлено, оскільки відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , було зазначено згідно зі ст. 135 СК України за вказівкою матері. За таких обставин довідався, що юридично він не є батьком сина [PERSON] , [INFO] . При цьому відповідачка [PERSON] , хоч і усвідомлює, що він є біологічним батьком їхнього сина [PERSON] , отримує від нього аліменти на утримання сина, однак відмовляється подати до органу ДРАЦС, відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 СК України, спільно з ним заяву щодо визнання за ним батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Ці обставини змушують його звернутися до суду з позовом про визнання його батьківства відносно дитини [PERSON] , [INFO] , так як він бажає бути вказаним у свідоцтві про народження сина як батько та нести за нього відповідальність на рівні з відповідачкою. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд: 1) визнати його батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) зобов`язати Хустський відділ ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , за № 20 від 11.11.2013, складеного виконавчим комітетом Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, де у розділі «відомості про батька» вказати його батьком дитини. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.22,23). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачка [PERSON] не скористалася. У підготовче засіданні позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час і місце його проведення, однак останньою подано до суду 24.11.2025 заяву, в якій вона просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позов [PERSON] підтримала повністю та просила його задовольнити (а.с.35). Відповідачка [PERSON] також у підготовче засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, проте подала до суду 24.11.2025 заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] до неї визнала повністю та просила позов задовольнити і розгляд справи провести без її участі (а.с.36,37). Представник третьої особи у підготовче засідання теж не з`явився, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце його проведення, клопотань про відкладення розгялу справи не подавав. Як кореспондує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що між сторонами 28 липня 2009 року було розірвано шлюб за актовим записом № 33, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.11.2013 (а.с.9). Зі свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14.03.2011, [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 11.11.2013, та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 29.08.2016 вбачається, що їх батьками є сторони [PERSON] і [PERSON] (а.с.7, 8 та а.с.11. у справі № 302/115/17 витребуваної судом з архіву суду). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.03.2015 у справі № 302/198/15-ц, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до довідки Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області від 03.10.2025 за № 9015/24.11-38, то станом на 03.10.2025 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на виконання виконавчого листа № 302/198/15-ц від 23.03.2015, виданого на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2015 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.13). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.02.2017 у справі № 302/115/17, що також набрало законної сили, ухвалено стгувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.02.2017 і до її повноліття (а.с.11). Згідно з довідкою Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області від 03.10.2025 за № 9014/24.11-38, то станом на 03.10.2025 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на виконання виконавчого листа № 302/115/17 від 28.02.2017, виданого на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.02.2017 і до її повноліття (а.с.12). Як убачається з пред`явленого до суду позову і доданих до нього матеріалів, позивач [PERSON] визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , сплачує до нині аліменти на його утримання. Також із матеріалів цивільних справ № 302/198/15-ц, № 302/115/17, витребуваних судом з архіву суду за клопотанням позивача, видно, що відповідачка [PERSON] звертаючись до суду з позовами про стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання їх трьох дітей, визнавала батьківство позивача [PERSON] відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, відповідачкою [PERSON] у цій справі подано до суду заяву від 14.11.2025, в якій вона позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Згідно з ч. ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 5 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статей 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до пункту 20 глави 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 зі змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, в яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Як урегульовано підпунктами 2.16.4., 2.16.5 пункту 2.16 розділу II цих Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами восьмим, дев`ятим пункту 1.5 розділу I. Згідно з положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище, а також зважаючи на визнання відповідачкою позову, суд доходить висновку, що позивач частково довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до часткового задоволення, оскільки позовна вимога про зобов`язання вчинити певні дії не відповідача, а третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, задоволена бути не може та у даному випадку спору між позивачем [PERSON] і третьою особою без самостійних вимог Хустським відділом ДРАЦС немає й останній зобов`язаний на підставі зазначених вище положень законодавства виконати рішення суду про визнання батьківства після набрання ним законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial