Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Представник АТ «Сенс-Банк» адвокат Гірчак А.М. за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із вказаним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 10.08.2021 в сумі 154\~324,26 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 101\~701,22 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 52\~623,04 гривень. Позов вмотивовано тим, що 10.08.2021 відповідач звернувся до банку через інтернет-сервіс із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що розміщено на сайті позивача. Банк прийняв пропозицію відповідача, відповідно, уклав з [PERSON] угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка за своєю сутністю є договором приєднання. Позичальник також підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора«6361», направленого йому 10.08.2021 на номер його телефону. Електронним цифровим підписом у вигляді одноразового ідентифікатора Позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування,а також всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити,чи адаптовано договір до потреб позичальника та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеноїі нформації,в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позичальника, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за такимдоговором. Таким чином, 10.08.2021 між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту«RED», мета кредитуспоживчі цілі (для особистих потреб); опис послуги надання Банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів. Для можливості встановлення відновлювальної кредитної лінії та надання кредиту, Банк на підставі поданих Позичальникомд окументів та цієї Угоди відкриває поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів.Такий рахунок, окрім наведеного, призначено для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору та вимог законодавства України; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200 000,00 гривень; сума встановленої кредитної лінії 60 900,00 гривень; процентна ставка 35,99% річних, тип фіксована. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. Позичальник погодився з тим, що Банк надає йому картку в неактивному стані і погоджується самостійно активувати картку. Активація Картки відбувається автоматично після: здійснення Клієнтом [позичальником] першої транзакції зтобов`язковим введенням ПІН-коду в POS-терміналі або банкоматі Банку, або будь-якого іншого банку України чи світу; або самостійно через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank»; або після успішного встановлення ПІН-коду за допомогою системи IVR. Клієнт [позичальник] розуміє та погоджується з тим, що не зможе здійснювати операції із застосуванням Картки, до о менту Активації Картки (п. 3.4.21. Договору) Сторона позивача стверджує, що Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, натомість останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 154\~324,26 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 101\~701,22 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 52\~623,04 гривень. Крім того, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку останній залишив без реагування. Посилаючись на викладені обставини, норми ст. 11, 16, 20, 526, 536, 546, 549, 550, 553, 554, 610-611, 624, 626, 627, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1069, 1070, ЦК України, представниця позивача, діючи в інтересах позивача, просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 27.05.2025 прийнято позовну заяву до провадження судді та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровував, не скориставшись відповідним процесуальним правом, конверти із копією ухвали суду, надіслані двічі, повернулись без вручення «за закінченням терміну зберігання», що надає суду, з урахуванням приписів ст. 128, 131 ЦПК України підстави для ухвалення рішення. Копія позовної заяви із додатками скерована позивачем відповідачеві, що підтверджено належними та допустимими доказами. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено, що 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», на підтвердження чого у справі міститься засвідчена копія статуту. З тексту позовної заяви та досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, надісланої 25.02.2025, адресованої [PERSON] , вбачається, що 10.08.2021 відповідач уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631754599. Проте до матеріалів справи долучений документ без дати та номера, яким визначаються умови кредитування, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Матеріали справи також містять паспорт кредиту, засвідчений електронним ідентифікатором відповідача із викладенням основних умов кредитування, інформації щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту, правових аспектів та застережень. Кредитодавцем зазначено АТ «Альфа-Банк». Згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «Сенс Банк», підтверджено, що [PERSON] , з яким укладено кредитний договір, ідентифікований АТ «Альфа-Банк», Акцепт договору позичальником здійснено 10.08.2021 на вказаний у довідці номер телефону, одноразовий ідентифікатор «6361». В акцепті пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії міститься печатка та підпис Голови Правління вказаної юридичної особи. Споживачем зазначений [PERSON] , дати та номеру угоди у акцепті не вказано. Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання суми Кредиту, діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань перед Банком та закриття Рахунку. Разом з цим, як чітко вказано наприкінці акцепту, угода направлена / надана позичальнику у спосіб, обраний останнім у Оферті на укладення цієї Угоди. Натомість оферти до позовної заяви стороною позивача не долучено. Тобто, суд не може встановити, в який спосіб сторони у даній справі узгодили доведення змісту акцепту до відома позичальника, а, відповідно, й умови кредитування. При цьому, паспорт споживчого кредиту в даному випадку не є визначальним, адже має суто інформативний характер, не є складовою договору із зазначеними вище реквізитами. Так, суд позбавлений можливості ідентифікувати доданий до позовної заяви акцепт як договір, на підставі якого виникла заборгованість і яким обґрунтовані підстави позову, за відсутності оферти (недоведеності до відома суду її змісту), дати акцепту. Суд звертає увагу на тому, що представник позивача не додав до позовної заяви жодного доказу, який би підтверджував факт укладення сторонами кредитного договору №631754599 від 10.08.2021, умовами якого обґрунтовує правомірність позовних вимог до відповідача. Суд також наголошує, що відповідно до принципу змагальності сторін кожна сторона у судовому процесі має можливість представити свою позицію, обґрунтувати свої вимоги чи заперечення і надати докази в підтримку своєї позиції. Разом з тим позивач таким правом не скористався, співставити умови кредитного договору, викладені у паспорті споживчого кредиту та умови договору від 10.08.2021 не видається за можливе з урахуванням вищенаведених висновків суду. Окремо слід зауважити, що у позовній заяві представник позивача зазначає, що сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. Роздруківки даного договору, оприлюдненого на веб-сайті та чинного на дату укладання договору, матеріали справи не містять. Клопотання про огляд веб-сайту сторона позивача не скеровувала. Зазначене обґрунтування із посиланням на положення типового договору, серед іншого, суперечить й змісту Акцепту, в якому вказано (після преамбули, що нижче зазначено детальні умови Угоди. Таким чином, суд звертає увагу на тому, що представник позивача не додав до позовної заяви жодного доказу, який би підтверджував факт укладення сторонами кредитного договору №631754599 від 10.08.2021. Досліджена судом виписка станом на 27.02.2025 містить дані про загальну суму заборгованості 154\~324,26 гривень, а також відомості про списання не лише процентів за користування кредитною лінією, а й сум за розрахунково-касове обслуговування основної картки, щомісячно, у сумі 100,00 гривень. Зазначена обставина також не обґрунтована стороною позивача, проте списання даних платежів відбувалось саме в рахунок кредитної лінії, як видно з виписки, що вочевидь впливає на суму заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно з даними розрахунку станом на 27.02.2025 заборгованість за кредитним договором становить 154\~324,26 гривень, а саме: 101\~701,22 гривень - прострочене тіло кредиту, 52\~623,04 гривень відсотки за користування кредитом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв?язку суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами саме кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) №631754599 від 10.08.2021, доведення змісту акцепту угоди до відома позичальника, як і способу цього доведення, що мав бути узгоджений у оферті, за відсутності даного документа у справі. Нормами ч.2 ст.638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно, надана разом з позовною заявою виписка по рахунку за період по 27.02.2025 згідно з вказаним вище договором сама по собі, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів укладення договору між сторонами у вказану позивачем дату, доказів отримання відповідачем відповідної платіжної банківської картки, доказів доведення умов договору до відома [PERSON] - не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та отримання за його умовами грошових коштів. Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором №631754599 від 10.08.2021 в сумі 154\~324,26 гривень. Суд також зауважує, що паспорт споживчого кредиту не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер за відсутності інших доказів. В цьому контексті слід наголосити, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року, справа № 923/875/19, яку суд враховує при вирішенні спору по суті(ч.4 ст.263ЦПК України), зазначено, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний(постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. За приписами ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Так, частинами 1, ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 2\~422,40 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 714,00 гривень покладаються на позивача.

Outcome: dismissed