Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

ТОВ «Лідер-Сервіс» звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року у справі № 1504/739/12 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-сервіс», матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль в сумі 79 260 гривень, за пошкоджений контейнер в сумі 10 414 гривень 44 коп. за затримку вантажу в контейнері в сумі 3 931 гривня 03 коп., відшкодування за проведене експертне дослідження в сумі 1 054 гривні, а також судовий збір в сумі 946 гривень, та витрати по проведенню перекладу в сумі 60 гривень та копіюванню документів в сумі 24 грн. В подальшому стягувачу було видано Виконавчий лист зі стягнення з [PERSON] суми коштів, визначених рішенням у справі № 1504/739/12 та постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області Буряченко 1. В. про відкриття провадження 49833822 від 15 січня 2016 року постановлено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-сервіс» суму коштів у розмірі 95 689,47 гривень. У травні 2023 році виконавчий лист було відкликано з Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області та направлено на виконання Приватному виконавцю Виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколі Борисовичу, який відкрив виконавче провадження 16 червня 2023 року присвоївши номер 72048878. 16 червня 2023 року в результаті подачі стягувачем виконавчого листа приватному виконавцю Шуляченку Миколі Борисовичу було відкрито виконавче провадження 72048878. [PERSON] вимоги рішення суду не виконував і лише 28 червня 2023 року з нього було стягнуто кошти у сумі 7624,85. 08 липня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. звернувся до Березівського районного суду Одеської області із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами і ухвалою від 11 липня 2025 року прийнято до розгляду та призначено судове засідання. 14 липня 2025 року стягувачу було перераховано 88064,62 гривень. 14 липня 2025 року від приватного виконавця Шуляченка М.Б. на адресу Березівського районного суду Одеської області надійшла заява про залишення подання без розгляду, оскільки 10 липня 2025 року на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти в повному обсязі, а тому, ухвалою від 16 липня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича залишено без розгляду. Тривале не виконання зобов`язань за рішенням суду по справі № 1504/739/12, а, отже, порушення права кредитора на своєчасне отримання грошових коштів спричиняє наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України. Позивач вважає, що оскільки рішення у справі 1504/739/12 набуло чинності 28 вересня 2012 року, то розрахунок заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України слід відраховувати починаючи з цієї дати до 28 червня 2023 року розраховану на суму 95 689,47 гривень та з 28 червня 2023 року по 14 липня 2025 року на суму зменшену частковою оплатою, а саме 88 064,62 гривень. Враховуючи наведене, просить, стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер - сервіс» грошові кошти у сумі 342 354,72 гривень, що складаються з трьох відсотків річних у сумі 36 266,71 гривень та індексу інфляції у сумі 306 088,01 гривень. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. 14 липня 2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 1504/739/12 у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі. Таким чином [PERSON] було сплачено заборгованість на загальну суму 95689,47 грн. Незважаючи на це, 27 серпня 2025 року ТОВ «Лілер-Сервіс» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] 3 % річних та суми індексу інфляції, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України та тривале невиконання рішення Березівського районного суду Одеської області по справі №1504/739/12. Представник відповідача зазначає, що на момент видачі виконавчого листа позивачем у 2012 році діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ, у редакції якого строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік. Таким чином, позивач (стягувач) мав право і мав можливість пред`явити виконавчий лист до примусового виконання до 26 листопада 2013 року. Натомість, як убачається з документів, доданих до позовної заяви виконавче провадження було відкрито лише 15 січня 2016 року, тобто із простроченням понад три роки відносно встановленого Законом строку. Позивачем не вживались заходи щодо поновлення пропущеного строку. Це все є бездіяльністю та свідчить про байдужість, що в свою чергу є проявом зловживання процесуальними правами, адже Позивач, як особа, яка тривалий час не вчиняла дій для захисту своїх прав, і навмисно порушила встановленні строки, згодом звертається із новими позовними вимогами щодо стягнення грошових коштів. Таким чином, стягувач - позивач свідомо пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чим фактично унеможливив своєчасне виконання рішення суду. Представника відповідача\~наголошує,\~що згідно\~ч.\~1\~ст.\~261\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила.\~Положеннями ч.\~5\~даної статті\~передбачається,\~що за\~зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання.\~Проте в\~даних правовідносинах\~не було\~зазначеного строку\~виконання,\~тому необхідно\~звернути увагу\~на п.2\~ст.5\~ЦК,\~відповідно до\~якого за\~зобов`язаннями,\~строк виконання\~яких не\~визначений або\~визначений моментом\~вимоги,\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли у\~кредитора виникає\~право пред`явити\~вимогу про\~ виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В той же час у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Зважаючи на те, що відповідач повністю виконав своє обов`язки та сплатив всю суму боргу - грошове зобов`язання вже було припинено відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу. Тобто хоча право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає до моменту усунення порушення (до 14 липня 2025 року), звернення позивача до суду з новим позовом (27 серпня 2025 року) відбулося після повного припинення основного грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, просиві відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач був належним чином повідомлений про судовий розгляд в засідання не з`явився. Його представника надав пояснення на підтримку заявлених позовних вимог. Відповідач також був належним чином повідомлений про судовий розгляд в засідання не з`явився. Його представник надала пояснення на підтримку раніше поданого відзиву на позовну заяву. Заслухавши позицію представників сторін, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено\~та вбачається\~з матеріалів\~справи,\~що рішенням\~Березівського районного\~суду Одеської\~області від17 вересня 2012 року у справі № 1504/739/12 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-сервіс», матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль в сумі 79 260 гривень, за пошкоджений контейнер в сумі 10 414 гривень 44 коп. за затримку вантажу в контейнері в сумі 3 931 гривня 03 коп., відшкодування за проведене експертне дослідження в сумі 1 054 гривні, а також судовий збір в сумі 946 гривень, та витрати по проведенню перекладу в сумі 60 гривень та копіюванню документів в сумі 24 грн. Постановою виконавця відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 15.01.2016 року відкрито виколнавче провадження №49833822 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 95689,47 грн. Постановою начальника Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гавриловичем Ю.В. від 23.05.2023 року виконавчий лист №1504/739/12 виданий 26.11.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 95689,47 грн. повернуто стягувачу. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. 16.06.2023 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1504/739/12 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 95689,47 грн. Згідно платіжної інструкції 16113 від 28.06.2023 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 7624,85 грн. Відповідно до платіжної інструкції 41459 від 14.07.2025 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 88064,62 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. від 14.07.2025 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №1504/739/12 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Лідер-Сервіс» заборгованості в розмірі 95689,47 грн. у зв`язку з повним виконанням. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17.09.2012, яке набрало законної сили та відкритим на підставі цього рішення виконавчим провадженням, яке тривало з 15.01.2016 по 14.05.2025. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, рішення суду тривалий строк не виконував, грошові кошти, присудженні до стягнення не надавав, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. У цій справі суд, в оцінці обґрунтованості вимог позивача, виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. При цьому, доводи представника відповідача про пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не заслуговують на увагу, так як дії державного виконавця відповідач не оскаржував та в розрізі даного спору не розглядаються, оскільки за змістом заявлених позовних вимог предметом позову є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. \~ \~ \~ \~Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). В той же час у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом у 27 серпня 2025 року, тобто заявив про порушення свого права, він має право на стягнення заборгованості за період з 27 серпня 2022 року. Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат та 3% річних за період з 27.08.2022 по 14.07.2025. Таким чином, суд не може повністю погодитися як з розрахунком, наданим представником позивача, виходячи з наступного. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Так, за період з вересня 2022 року по липень 2023 року, інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 95689,47 грн з урахуванням індексу інфляції складають: 95689,47 грн. (сума боргу до часткового погашення) х 110,76 (загальний індекс інфляції) :100 = 105985,65 (сума боргу до часткового погашення з урахуванням інфляції) 95689,47 (сума боргу) = 10302,14 грн. Крім цього, за період з липня 2023 року по липень 2025 року, інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 88064,62 грн. (сума боргу після часткового погашення) з урахуванням індексу інфляції складають: 88064,62 грн. (сума боргу після часткового погашення) х 119,79 (загальний індекс інфляції) :100 = 105495,68 (сума боргу після часткового погашення з урахуванням інфляції) 88064,62 (сума боргу) = 17431,06 грн. Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за вказаний період складає 10302,14 +17431,06 = 27733,20 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 27.08.2022 року по 28.06.2023 (до часткового погашення) та з 29.06.2023 року по 14.07.2025 (до повного погашення). \~ \~ \~ \~Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу до часткового погашення становить: 95689,47 грн х 3% : 365 (кількість днів у році) х 306 (кількість днів прострочення до часткового погашення) : 100 = 2406,65 грн. Також, 3% річних з простроченої суми основного боргу від часткового до повного погашення становить: 88064,62 грн х 3% : 365 (кількість днів у році) х 306 (кількість днів прострочення до часткового погашення) : 100 = 5399,69 грн. Отже, загальна сума 3% річних з простроченої суми за вказаний період складає 2406,65 +5399,69 = 7806,34 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних витрат та 3% річних, розрахованих на суму боргу у розмірі 95689,47 грн за період з вересня 2022 року по липень 2023 року 10302,14 грн (інфляційні втрати) та за період з 27.08.2022 по 28.06.2023 2406,64 грн (3% річних) та розрахованих на суму боргу у розмірі 88064,62 грн за період з липня 2023 року по липень 2025 року 17431,06 грн (інфляційні втрати) та за період з 28.07.2023 по 14.07.2025 5399,69 грн (3% річних). Загальна сума інфляційних 27733,20 грн. та 3 відсотки річних 7806,34 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, у вигляді судового збору в розмірі 533,05 грн.

Outcome: partial