Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2107056418901 «Стандартний», за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 2100 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. 11.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2106860430115 «Стандартний», за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 2100 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року. Відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснювала щомісячні погашення по кредитах, процентам за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач істотно порушує умови угод та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка становить в загальному розмірі 68665,76 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Збаразьким районним судом Тернопільської області 10 січня 2025 року було ухвалено заочне рішення в даній цивільній справі. Згідно рішення суду позов задоволено та стягнуто з [PERSON] в користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 68665,76 гривень заборгованості за кредитними договорами №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року, з яких: 4200,00 грн. заборгованість за кредитом; 64465,76 грн. заборгованість за відсотками. Також стягнуто з [PERSON] в користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 2422,40 грн сплаченого судового збору та 1600 гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року скасовано заочне рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року в даній справі. 18.03.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікози В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення. Зазначив, що позивачем не підтверджено факт надання відповідачу кредитних коштів за договорами №2107056418901 та №2106860430115 від 11.03.2021 року, оскільки до позову не долучено первинних бухгалтерських документів, що підтверджують перерахування грошових коштів позичальнику, а подані розрахунки не можуть вважатися належними і допустимими доказами на підтвердження наявності та розміру боргу. Сторона відповідача вважає, що без підтвердження надання кредиту у визначених законодавством формах та способах вимога позивача про стягнення заборгованості є необґрунтованою. Також зазначено, що позивачем не доведено належними доказами нарахування відсотків у розмірі, зазначеному у позові, а подані розрахунки не підтверджені первинними фінансовими документами, передбаченими законодавством. Крім того, сторона відповідач послалася на пропуск позивачем строку позовної давності. На його думку, строк позовної давності у три роки слід обчислювати з 28.03.2021 року, тобто з дня спливу строку повернення кредитних коштів, визначеного у паспортах споживчого кредиту, оскільки саме з цього моменту позивач мав дізнатися про порушення своїх прав. Позов подано лише у грудні 2024 року, що, на переконання відповідача, свідчить про звернення до суду з пропуском позовної давності та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також у відзиві заявлено заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16000 грн. Відповідач зазначив, що надані позивачем акти виконаних робіт та документи не підтверджують обсяг фактично наданих адвокатських послуг та не містять розрахунку витраченого адвокатом часу. Наголошено, що розмір витрат є завищеним, не співмірним із складністю спору та обсягом виконаної правничої допомоги, що є підставою для відмови у стягненні зазначеної суми або зменшення її до розумного рівня. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати покласти на позивача (а.с.143-148). У відповідь на поданий відзив 28.03.2025 року представник позивача Ткаченко М.М. подала відповідь на відзив, в якому не погодилась із доводами відповідача та просила суд відхилити заперечення, а позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача зазначила, що доводи відповідача щодо недоведеності факту надання кредитних коштів є помилковими, оскільки умови договорів та анкети-позичальника підтверджують факт їх укладення та отримання відповідачем грошових коштів. На переконання позивача, подані документи є належними доказами наявності кредитних зобов`язань, а проведений розрахунок відповідає умовам договорів і чинному законодавству. Позивач вказала, що проценти за договорами були нараховані відповідно до умов пунктів 1.1.1.4. договорів, де визначено щоденну процентну ставку, порядок її збільшення у разі прострочення повернення кредиту та строк користування коштами. Щодо доводів відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів, позивач зазначила, що електронний договір та заява-анкета є належною формою правочину, укладеного відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а підтвердження ідентифікації позичальника здійснюється одноразовим електронним ідентифікатором. У частині заперечень відповідача щодо пропуску строку позовної давності представник позивача зазначила, що перебіг позовної давності було зупинено на період дії карантину та воєнного стану відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень ЦК України. Тому подання позову у грудні 2024 року не є пропуском строку, а застосування позовної давності є безпідставним. Сторона позивача зазначила, що відповідач не надала будь-яких доказів погашення кредитної заборгованості, а тому борг підлягає стягненню повністю. Щодо клопотання про витрати на правничу допомогу відповідача представник позивача вказав, що заявлений розмір є необґрунтованим та не підтверджений документально. 24.06.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікози В.О. надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких окрім доводів, наведених у відзиві, він звернув увагу суду на те, що розрахунок заборгованості, поданий позивачем, здійснений без урахування фактичного строку кредитування та умов договорів щодо граничної тривалості користування коштами. Вказано, що строк користування кредитом обмежувався періодом до 11.03.2022 року, а тому проценти після цієї дати не могли нараховуватися на підставі договорів, оскільки вони охоплюють лише період дії та виконання зобов`язання, а не необмежений строк після його закінчення. У поясненнях підкреслено, що проценти повинні були визначатися та стягуватися у межах встановленої процентної ставки, погодженої сторонами на момент укладення договору, а не за збільшеною ставкою, застосованою позивачем. Також зазначено, що законодавство не надає кредитору права на безстрокове нарахування відсотків та збільшення їх розміру поза межами погоджених періодів. Окремо відповідач звернув увагу суду, що арифметичний механізм нарахування процентів у матеріалах позивача відсутній - у розрахунку не виділено окремо суму боргу, базу для обчислення відсотків, періоди диференційованого нарахування та формули математичного множення. Представник відповідача наголошує, що за відсутності можливості перевірити правильність застосованих коефіцієнтів розрахунок є формальним та не може бути покладений в основу рішення. Крім того, у додаткових поясненнях наведено правову позицію щодо витрат на правничу допомогу, зокрема, зазначено, що навіть у разі часткового задоволення позову витрати позивача підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам. Також підкреслено, що розмір заявлених позивачем витрат є неспівмірним фактичній складності справи та характеру наданих адвокатом послуг, а тому має бути зменшений. Представник відповідача наполягав також на застосуванні позовної давності, звернувши увагу суду, що навіть з урахуванням періоду карантину та воєнного стану, строк для звернення до суду з позовом сплив, оскільки право позивача на звернення виникло у березні 2021 року, а подання позову у грудні 2024 року свідчить про пропуск установленого законом строку. У підсумку відповідач просив суд прийняти додаткові пояснення, врахувати викладені у них доводи під час вирішення спору та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.196-201). 24.07.2025 представник позивача - адвокат Ткаченко М.М. подала заперечення на додаткові пояснення у справі, згідно яких вказала, що наведені доводи відповідача не ґрунтуються на доказах та не можуть бути прийняті судом як належні заперечення проти заявлених позовних вимог. У запереченнях зазначено, що відповідач фактично не спростував доказів, долучених до позову, і не надав жодних підтверджень виконання умов договорів. Навпаки, під час укладення кредитних договорів відповідач добровільно погодився з їх умовами, у тому числі щодо порядку та строків погашення заборгованості, розміру процентної ставки та наслідків прострочення. Заява-анкета, підтвердження отримання коштів і банківська інформація свідчать про належне оформлення та виконання позикодавцем своїх обов`язків. Представник позивача наголосив, що проценти були нараховані в межах строку користування кредитом, визначеного договором, а право кредитодавця на їх стягнення передбачено статтею 1048 ЦК України. Зазначено, що доводи відповідача про неправомірність процентів ґрунтуються на хибному тлумаченні умов договору та ігнорують правові норми, що регулюють платність користування коштами. Наявні в матеріалах справи розрахунки відображають суму основного боргу, періоди фактичного користування кредитом та заявлену до стягнення суму заборгованості, що спростовує твердження відповідача про відсутність математичного обґрунтування. Представник позивача вказав, що посилання представника відповідача на право споживача відмовитися від договору протягом 14 днів не підлягає врахуванню, оскільки таким правом відповідач не скористався, кредит отримав, використав і не повернув, що виключає можливість ретроспективного застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів». Відсутні також будь-які докази, які б підтверджували заяви відповідача про непогодження з умовами договору чи неможливість користуватися кредитними коштами. У запереченнях окремо акцентовано на питанні переходу права вимоги. Представник позивача навів укладені факторингові договори, реєстри боржників, акти приймання-передачі та документи, що підтверджують перехід прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Коллект Центр». Таким чином, заперечення відповідача щодо неналежного кредитора, на думку представника позивача, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Позивач також звернув увагу суду, що відповідач не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, та не спростував розрахунків. Тому всі посилання відповідача на недоведеність кредитних правовідносин, неправильне нарахування процентів або недійсність розрахунку не підтримані доказами, а значна частина доводів носить припущений або оціночний характер (а.с.208-218). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сікоза В.О. у судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду від останнього надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що 11.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2107056418901 «Стандартний» (а.с.9-11). Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.9. граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. З додатку №1 до кредитного договору - заяви-анкети (для отримання кредиту) від 11.03.2021 року вбачається, що [PERSON] внесла особисті та контактні дані, зазначила суму бажаного кредиту 2100 грн та орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язанням повернути кредит у розмірі 2100 грн та сплати процентів у розмірі 672 грн. Також підтвердила ознайомлення з умовами договору, правилами надання коштів у позику, порядком нарахування процентів, можливими наслідками невиконання кредитних зобов`язань, а також надала згоду на обробку персональних даних і передачу інформації до бюро кредитних історій. Додаток містить електронний підпис відповідача «G7» від 11.03.2021 року, який підтверджує прийняття нею умов та волевиявлення на отримання кредитних коштів (а.с.11). Згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору, кредит у сумі 2100 грн було видано 11.03.2021 року на строк 16 днів. Орієнтовною датою повернення визначено 26.03.2021 року. Графіком передбачено один платіж загальною сумою 2772,00 грн, у тому числі 2100,00 грн основного боргу та 672,00 грн процентів за період користування кредитом, що відповідає розміру процентної ставки, визначеної умовами договору (а.с.12). Паспорт споживчого кредиту (стандартизована форма), наданий відповідачу до укладення договору, містить інформацію про кредитодавця - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», розмір кредиту 2100 грн, строк 16 днів, спосіб надання коштів (безготівково шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника), загальні витрати за кредитом, у тому числі проценти в сумі 672,00 грн та можливу комісію 84,00 грн, орієнтовну загальну вартість кредиту, відомості про реальну річну процентну ставку, наслідки прострочення (пеня 1 % за кожен день), право позичальника на дострокове повернення без додаткових витрат та право відмовитися від договору протягом 14 днів. Паспорт підписаний представником кредитодавця та [PERSON] 11.03.2021 року, що підтверджує ознайомлення відповідача з істотними умовами кредитування до укладення договору (а.с.14). З інформації щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, встановлено, що 11.03.2021 року відповідач пройшла процедуру реєстрації, ідентифікації та верифікації через систему BankID НБУ, внесла паспортні та ідентифікаційні дані, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу, відомості про зайнятість та дохід. На її номер було направлено оферту та SMS-код для підтвердження прийняття договору. Факт погодження з умовами кредитування зафіксований у системі з проставленням відповідних позначок, а прийняття оферти підтверджене одноразовим електронним ідентифікатором «G7». Вказані електронні відомості засвідчують факт належної ідентифікації позичальника, усвідомлене погодження з умовами кредитування та отримання кредиту (а.с.15). Крім того, 11.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2106860430115 «Стандартний» (а.с.16-17). Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.9. граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. З додатку №1 до кредитного договору - заяви-анкети (для отримання кредиту) від 11.03.2021 року вбачається, що [PERSON] внесла особисті та контактні дані, зазначила суму бажаного кредиту 2100 грн та орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язанням повернути кредит у розмірі 2100 грн та сплати процентів у розмірі 672 грн. Також підтвердила ознайомлення з умовами договору, правилами надання коштів у позику, порядком нарахування процентів, можливими наслідками невиконання кредитних зобов`язань, а також надала згоду на обробку персональних даних і передачу інформації до бюро кредитних історій. Додаток містить електронний підпис відповідача «Z3» від 11.03.2021 року, який підтверджує прийняття нею умов та волевиявлення на отримання кредитних коштів (а.с.17). Згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору, кредит у сумі 2100 грн було видано 11.03.2021 року на строк 16 днів. Орієнтовною датою повернення визначено 26.03.2021 року. Графіком передбачено один платіж загальною сумою 2772,00 грн, у тому числі 2100,00 грн основного боргу та 672,00 грн процентів за період користування кредитом, що відповідає розміру процентної ставки, визначеної умовами договору (а.с.17). Паспорт споживчого кредиту (стандартизована форма), наданий відповідачу до укладення договору, містить інформацію про кредитодавця - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», розмір кредиту 2100 грн, строк 16 днів, спосіб надання коштів (безготівково шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника), загальні витрати за кредитом, у тому числі проценти в сумі 672,00 грн та можливу комісію 84,00 грн, орієнтовну загальну вартість кредиту, відомості про реальну річну процентну ставку, наслідки прострочення (пеня 1 % за кожен день), право позичальника на дострокове повернення без додаткових витрат та право відмовитися від договору протягом 14 днів. Паспорт підписаний представником кредитодавця та [PERSON] 11.03.2021 року, що підтверджує ознайомлення відповідача з істотними умовами кредитування до укладення договору (а.с.18). З інформації щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, встановлено, що 11.03.2021 року відповідач пройшла процедуру реєстрації, ідентифікації та верифікації через систему BankID НБУ, внесла паспортні та ідентифікаційні дані, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу, відомості про зайнятість та дохід. На її номер було направлено оферту та SMS-код для підтвердження прийняття договору. Факт погодження з умовами кредитування зафіксований у системі з проставленням відповідних позначок, а прийняття оферти підтверджене одноразовим електронним ідентифікатором «Z3». Вказані електронні відомості засвідчують факт належної ідентифікації позичальника, усвідомлене погодження з умовами кредитування та отримання кредиту (а.с.19). Дослідженими судом доказами встановлено, що кредитні договори були укладені відповідачем шляхом акцепту електронної оферти, підтвердженої одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил надання коштів у позику ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що діяли на момент укладення договорів. Правила передбачають дистанційний порядок укладення договору, щоденне нарахування процентів, збільшення ставки у випадку прострочення, обов`язок повернення кредиту в межах строку, визначеного графіком платежів, максимальний строк кредитування 1 рік, а також право позичальника відмовитися від договору протягом 14 днів, яким відповідач не скористалась. Вказані правила є невід`ємною частиною договорів та регулюють права й обов`язки сторін (а.с.20-22). ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договорами виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, а саме: 07.03.2021 року здійснило перерахування грошових коштів у сумі 2100 грн та 2100 грн на банківський рахунок картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] .. Факт зарахування коштів підтверджується довідками ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 15.10.2024 року (а.с.23,26), а також довідкою та випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 07.04.2021 по 11.03.2021, наданими на запит суду (а.с.185, 186). Згідно з даною випискою, на картковий рахунок відповідача 11.03.2021 року дійсно зараховано суми 2100 грн та 2100 грн. Інших надходжень, що могли б свідчити про інше джерело походження зазначених коштів, у цей день не зафіксовано. Таким чином, сукупність поданих доказів - договори про надання фінансових послуг, довідки платіжної організації та банківські документи - підтверджує факт належного виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» своїх зобов`язань щодо видачі кредитів відповідачу. Відповідач, всупереч умовам вищевказаних договорів, у встановлені строки не повернула отримані кредитні кошти та не здійснила сплату нарахованих процентів. З урахуванням того, що згідно з п.1.9 кожного з договорів граничний строк кредитування (строк дії договору) становить 1 рік, кінцевою датою виконання зобов`язань за ними є 11.03.2022 року останній день річного строку з моменту укладення договорів 11.03.2021 року. Станом на цю дату за [PERSON] рахується загальна заборгованість перед кредитодавцем у розмірі 68665,76 грн, яка складається з 4200 грн заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредитів за договорами №2107056418901 та №2106860430115) та 64465,76 грн заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами в межах строку дії договорів. Зазначений розмір заборгованості підтверджується поданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №2107056418901 від 11.03.2021 року (а.с.2325) та розрахунком заборгованості за кредитним договором №2106860430115 від 11.03.2021 року (а.с.2627). Судом не беруться до уваги розрахунки заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року (а.с.28, 29), розрахунки заборгованості станом на 13.11.2024 року (а.с.30, 31), оскільки вони охоплюють період після 11.03.2022 року, тобто поза межами погодженого сторонами 365-денного строку кредитування, здійснені без належного розкриття алгоритму нарахування процентів, не містять розрахункової формули, не визначають бази нарахування та періодів зміни ставки, що унеможливлює перевірку їх правомірності і точності, а тому не можуть бути враховані судом при визначенні розміру заборгованості. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник, яким є [PERSON] (а.с.32-34). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник, яким є [PERSON] (а.с.39-42). Таким чином, з огляду на викладене та беручи до уваги наявні у справі договори факторингу, додатки до них, реєстри боржників і акти приймання-передачі прав вимоги, у яких прямо зазначено [PERSON] як боржника за договорами №2107056418901 та №2106860430115, суд дійшов висновку, що право грошової вимоги до відповідача у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у зв`язку з чим саме позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону). Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронних цифрових підписів одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем доведений факт укладення між сторонами договорів про надання фінансових послуг №2107056418901, №2106860430115 від 11.03.2021 року в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) пропозиції, та підписано накладанням електронних підписів одноразовими ідентифікаторами. За таких обставин, укладені між сторонами договори за своїм змістом та формою відповідають вимогам, визначеним законом на момент їх укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання кредитором виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредити в обумовлених договорами сумах шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договорами строки не виконала, оскільки тіло кредиту та проценти за їх користування у повному розмірі та строки згідно договорів, а також станом на час розгляду справи, не повернула. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача: 1)\~34566\~грн за\~договором про\~надання фінансових\~послуг №2107056418901\~від 11.03.2021\~року, з них: 2100 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 32466 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2)\~34099,76\~грн за\~договором про\~надання фінансових\~послуг №2106860430115\~від 11.03.2021\~року, з них: 2100 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 31999,76 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Щодо наведених у відзиві та додаткових поясненнях заперечень відповідача, суд виходить з наступного. Доводи сторони відповідача про недоведеність факту надання кредитних коштів та відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів судом відхиляються як безпідставні. Факт укладення між сторонами договорів про надання фінансових послуг №2107056418901 та №2106860430115 від 11.03.2021 року підтверджується їх текстами, заявами-анкетами, паспортами споживчого кредиту, а також інформацією про послідовність дій відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця з використанням одноразових ідентифікаторів «G7» та «Z3». Надані довідки платіжної організації та виписка з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанку» містять відомості про зарахування 11.03.2021 року на картковий рахунок, що належить [PERSON] , коштів у сумі 2100 грн та 2100 грн, що повністю кореспондує розміру наданих кредитів і даті їх видачі. Такі документи підтверджують фактичну видачу відповідачу кредитних коштів. Відповідач не надала жодних доказів того, що зазначені надходження мали інше економічне підґрунтя, не пов`язане з виконанням спірних договорів. За таких обставин посилання відповідача на відсутність належних доказів видачі кредиту є необґрунтованими. Не знаходять підтвердження і твердження сторони відповідача про відсутність у позивача права на нарахування процентів у заявленому розмірі. Умовами пункту 1.4 обох договорів прямо передбачено щоденне нарахування процентів від суми кредиту протягом фактичного строку користування кредитом із диференціацією розміру процентної ставки залежно від тривалості прострочення, а пунктом 1.9 визначено граничний строк кредитування один рік з моменту укладення договорів. Саме в межах цього річного періоду, тобто до 11.03.2022 року, позивач і здійснив розрахунок відсоткової заборгованості. Заперечення відповідача щодо неможливості нарахування процентів після спливу 16-денного орієнтовного строку повернення суд оцінює критично, оскільки вказаний строк визначає лише початковий період належного виконання зобов`язання, тоді як граничний строк дії договору сторони узгодили в один рік. Ця умова не суперечить статтям 1048, 1054 ЦК України і свідчить про право кредитора на отримання процентів за весь період користування позичальником грошовими коштами в межах строку кредитування, що і було враховано судом. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами. Як встановлено судом, граничний строк кредитування за спірними договорами сплив 11.03.2022 року. Саме з наступного дня - 12.03.2022 року - у кредитора виникло право звернутися до суду з вимогою про стягнення неповернутого боргу, а отже з цього моменту почався перебіг загальної трирічної позовної давності, яка спливала 12.03.2025 року. Позов подано у грудні 2024 року, тобто до закінчення трирічного строку, встановленого статтею 257 ЦК України. Крім того, на день звернення до суду діяв запроваджений законодавством мораторій (зупинення) перебігу строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, передбачений пунктом 12 та пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що додатково унеможливлює висновок про сплив позовної давності на момент подання позову. За таких обставин підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 ЦК України, немає, а відповідне клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Не можуть бути прийняті судом і доводи відповідача про відсутність у позивача статусу належного кредитора. Матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - відступив право вимоги за договорами №2107056418901 та №2106860430115 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року, а останнє, у свою чергу, відступило ці права ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Наявні у справі договори, реєстри боржників та акти приймання-передачі прав вимоги підтверджують безперервність переходу права вимоги та відсутність підстав сумніватися у належності позивачу статусу кредитора щодо заборгованості [PERSON] . Таким чином твердження сторони відповідача про ненадання їй кредитних коштів, неправомірність нарахування процентів, відсутність у позивача статусу належного кредитора та пропуск позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому відхиляються судом. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Представник відповідача просив судові витрати покласти на позивача, та зазначив попередній розрахунок власних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. При цьому, суд бере до уваги платіжну інструкцію №0477480011 від 27.11.2024 року про сплату судового збору (а.с.8). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №02-09/2024-3 про надання правової допомоги від 02.09.2024 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (як клієнт) та ФОП [PERSON] , відповідно до якого адвокат бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.52), копія тарифів на послуги ФОП [PERSON] (а.с.53), копія платіжної інструкції №0476040003 від 19.11.2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору №02-09/2024-3 від 02.09.2024 року у розмірі 128000 грн. (а.с.54), заявка ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про надання юридичної допомоги №1 від 12.10.2024 року (а.с.55), витяг з акта №2 про надання юридичної допомоги від 12.11.2024 року (усна консультація з вивченням документів - 4000 грн., позовна заява - 12000 грн.) (а.с.55). При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved