Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У вересні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 31.03.2023 розпорядженням Голови Обкому ЖКГ № Р-07К було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортного засобу громадянина України [PERSON] , [INFO] . 03.01.2024 між [PERSON] та Обкомом ЖКГ було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. З 03.04.2023 [PERSON] почав виконувати посадові обов`язки водія автотранспорту Обкому ЖКГ з використанням транспортного засобу Шкода Октавія Класік 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] . 02.01.2025 [PERSON] написав заяву про надання йому відпустки за сімейними обставинами на 03.01.2025 та з 06.01.2025 по 17.01.2025. 02.01.2025 розпорядженням заступника Голови Обкому ЖКГ Р-02к, [PERSON] було надано відпустку, з яким останній був ознайомлений під особистий підпис. 03.01.2025, точний час та місце невідомо, [PERSON] , усвідомлюючи що перебуває у відпустці та не виконує посадові обов`язки, маючи вільний доступ до гаража за адресою [ADDRESS] використав транспортирний засіб Шкода [PERSON] у власних цілях. 03.01.2025 о 19 год. 25 хв. у м. Дніпро, по вул. Данила Галицького, біля електроопори № 498, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Шкода Октавія Класік, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Ford Fusion, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, що підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.02.2025 у справі № 205/1190/25. Крім того, відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2025 у справі №205/1151/25, 03.01.2025 року о 19 годині 25 хвилин, [PERSON] , рухаючись в Новокодацькому районі міста Дніпра по вул. Д. Галицького, біля ЕО498, керував транспортним засобом Шкода Октавія Класік 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражений запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДД України. Своїми діями [PERSON] завдав Обкому ЖКГ матеріальної шкоди, яка пов`язана пошкодженням транспортного засобу [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 01С25 від 03.02.2025 по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, матеріальний збиток завданий Обкому ЖКГ складає - 184 789,80 грн. 17.01.2025 [PERSON] був звільнений з займаної посади на підставі розпорядження Р-04 к. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 184\~789,80 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що розпорядженням Голови Обкому профспілки ЖКГ № Р-07К від 31.03.2023 [PERSON] було прийнято на основне місце роботи водієм автотранспортного засобу Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН з 03.04.2023 з окладом згідно штатного розпису. 03.01.2024 між Обкомом профспілки ЖКГ та [PERSON] було укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівник бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей. У випадку незабезпечення з провини працівника схоронності довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, її повернення виконуються згідно з діючим законодавством. 31.03.2023 [PERSON] було підписано посадову інструкцію водія автотранспортного засобу (легкового автомобіля ШКОДА ОКТАВИЯ КЛАСІК реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску) Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН. Даний автомобіль на праві власності належить Обкому профспілки місткому, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] . 02.01.2025 [PERSON] подано заяву про надання йому відпустки за сімейними обставинами на 03.01.2025. Розпорядженням Заступника голови обкому профспілки № Р-02 К від 02.01.2025 [PERSON] було надано один календарний день відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку зі смертю матері [PERSON] на 03.01.2025. З даним розпорядженням відповідач був ознайомлений 02.01.2025 під особистий підпис. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2025 по справі №205/1190/25, 03.01.2025 о 19 год. 25 хв. у м. Дніпро, вул. Данила Галицького, біля електроопори № 498, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Skoda Octavia Classic, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Даною постановою [PERSON] \~визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі\~850,00 грн. Крім того, відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2025 по справі №205/1151/25, 03.01.2025 року о 19 годині 25 хвилин, водій [PERSON] , рухаючись в Новокодацькому районі міста Дніпра по вул. Д. Галицького, біля ЕО498, керував транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: виражений запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДД України. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Згідно висновку експерта по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №01С25 від 03.02.2025, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Skoda Octavia 1.6і, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 184\~789,80 грн. Розпорядженням Голови обкому профспілки № Р-04 к від 17.01.2025 [PERSON] було звільнено з посади водія автотранспортного засобу Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН з 17.01.2025за власним бажанням. Згідно статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів. За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку . Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП України). Відповідно до ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно ст.135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік посад\~і робіт,\~що заміщуються\~чи виконуються\~працівниками,\~з якими\~підприємством,\~установою,\~організацією можуть\~укладатися письмові\~договори про\~повну матеріальну\~відповідальність за\~незабезпечення збереження\~цінностей,\~переданих їм\~на збереження,\~обробку,\~продаж (відпуск),\~перевезення або\~застосування в\~процесі виробництва\~(далі\~-\~Перелік №447/24),\~затверджено постановою\~Державного комітету\~Ради Міністрів\~СРСР з\~праці та\~соціальних питань\~і Секретаріатом\~Всесоюзної центральної\~ради професійних\~спілок від\~28.12.1977\~ № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Так, варто зазначити, що відповідно до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України»\~майже усі нормативно-правові акти Союзу РСР та Української РСР (Української СРР) або втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України або були змінені. Відповідно до Додатку № 1 Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» визначений Перелік актів органів державної влади і органів державного управління Союзу РСР, що не застосовуються на території України відповідно до пункту 1\~розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. У п. 362 вказаного Додатку зазначено про Указ Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX (із наступними змінами). У межах вказаного Указу Президії Верховної Ради СРСР у п. 11 зазначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР. Як наслідок, Перелік, що був Додатком №1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 №259/16-59) перестав застосовуватись на території України. Слід зазначити, що згідно із листом Мінекономіки від 26.04.2024 № 4706-05/30662-09 Перелік № 447/24 на даний час є чинним. Отже, у зв`язку із відсутністю, станом на сьогодні, затвердженого переліку посад і робіт з якими підприємство, установа, організація може укласти договір про повну (індивідуальну) матеріальну відповідальність, роботодавцю не заборонено самостійно визначати такі категорії працівників (з урахуванням умов, встановлених\~статтею 135-1 КЗпП України) у локальному документі (наказі, погодженому з трудовим колективом або профспілкою), правилах внутрішнього трудового розпорядку, колективному договорі) з якими можливо укласти договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Тому, під час укладення договорів про повну матеріальну відповідальність варто керуватись\~статтею 135-1 Кодексу законів про працю України. Крім того,\~Верховний Суд\~у справі\~№743/1641/15-ц\~від 29.01.2018\~сформулював правовий\~висновок,\~відповідно до\~якого водій\~не належить\~до категорії\~працівників,\~з якими\~згідно зі\~ст.\~135-1\~КЗпП України\~може бути\~укладений договір\~про повну\~матеріальну відповідальність. За таких умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Утім, під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що в даному випадку спричинена позивачу матеріальна шкода була завдана відповідачем [PERSON] не при виконанні трудових обов`язків та у нетверезому стані, що в свою чергу, з огляду на положення пп. 4,7 ст. 134 КЗпП України є підставою відшкодування ним даної шкоди, заподіяної з його вини позивачу, в повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved