Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його брат [PERSON] . Після смерті брата він звернувся до приватного нотаріуса\~Криворізького районного\~нотаріального Дніпропетровської\~області округу\~Ткаченко Л.Б.\~ із заявою про прийняття спадщини, але з`ясувалось, що на час смерті спадкодавця в квартирі також прописаний його син - відповідач [PERSON] , [INFO] . Однак відповідач з лютого 2013 року за місцем реєстрації фактично не проживає, має постійне місце проживання в іншій країні, заяву про прийняття спадщини не подавав. Просить визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також просив визнати за ним право власності на квартиру у порядку спадкування після брата у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа та неможливістю отримати його дублікат та отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. 11 серпня 2025 року в провадження суду надійшла позивна заява. 15 серпня 2025 року адвокатом Коваленком Романом Анатолійовичем в інтересах [PERSON] подана уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року витребувані докази та закрито підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Коваленко Р.А. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав пояснення, що працював дільничним, обслуговуючи жилмасив 44 квартала. Неодноразово, у період з 2012 по 2024 рік стикався з [PERSON] . [PERSON] розповідав йому, про те, що його син виїхав у 2013 році за межі України, покинув його, не підтримує з ним зв`язок. У подальшому, при спілкуванні з сусідами [PERSON] дізнався про його смерть, та про те, що син так і не повернувся до нього до його смерті та не був на похованні. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності надані докази, дійшов наступного висновку. [PERSON] є рідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . Актом про не проживання від 27.07.2025 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не мешкає за вказаною адресою починаючи з березня 2013 року по теперішній час у зв`язку з виїздом на постійне проживання за межі України. Комунальні платежі не сплачує. Особисті речі відсутні. Перешкоди у проживанні йому не чинилися. Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] у березні 2013 році виїхав на постійне місце проживання до іншої країни та не проживав з батьком [PERSON] тривалий час до дня смерті останнього. Із копії спадкової справи № 17/2025 заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса\~Криворізького районного\~нотаріального Дніпропетровської\~області округу\~Ткаченко Л.Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] та у подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 28 червня 2025 року приватного нотаріуса\~Криворізького районного\~нотаріального Дніпропетровської\~області округу\~Ткаченко Л.Б. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що є інший спадкоємець першої черги син померлого [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою та будь яких, заяв не подавав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно (квартира за адресою): [ADDRESS] . Зазначена квартира належить померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.11.1995 року, приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Рогожиною А.В., зареєстрований в реєстрі на №2-818. Копію додаю до позову. Зазначений договір був зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ». На момент смерті [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру не зберіглися. Згідно інформації Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, щодо видачі дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рогожиною А.В. вбачається, що приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рогожина А.В. припинила свою нотаріальну діяльність, але документи до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області не надходили, тобто отримати дублікат правовстановлюючого документу неможливо. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216 та 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом відповідач [PERSON] , [INFO] на день смерті батька [PERSON] був зареєстрований разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] . Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою,другою статті29ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення,придатне для проживання в ньому (гуртожиток,готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце,де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи,де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19. Державна реєстрація відповідача у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Отже сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Аналогічний висновок зазначений у постанові ВС від 28.04.2021 у справі №204/2707/19. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно дост.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Встановлено, що у визначений законом строк відповідач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідност.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно ч.1ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно дост.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5ст.1268 ЦК Українинезалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змістуст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно дост.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно дост.392 ЦК Українивласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судовому\~практику в\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена вроз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими судом письмовими доказами, підтверджено факт постійного непроживання відповідача [PERSON] , [INFO] за місцем своєї реєстрації : [ADDRESS] , станом на [INFO] , тобто на день смерті спадкодавця [PERSON] . Отже відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, та не подав протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . З огляду на викладене та встановлені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та проти позову не було заперечень зі сторони відповідача, і такий стан речей не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved