Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

13 листопада 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Солвентіс» засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 41860,00 грн, судовий збір та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує про те, що 17 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 2916195, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн на банківську картку строком до 14 червня 2020 року зі сплатою процентів за ставкою 1,70% в день у перші тридцять днів користування кредитом та 3% в день протягом залишку днів. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 41860,47 грн, яку ТОВ «Алекскредит» за договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року відступило для ТОВ «Секвоя Капітал», яке на підставі договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року відступило позивачу. Станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 41860,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. У письмовому відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності. Посилається на те, що зобов`язання за кредитом підлягали виконанню у грудні 2019 року, а строк позовної давності сплив у липні 2023 року з урахуванням продовження дії карантину по COVID-19 згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, 17 листопада 2019 між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 2916195. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит на таких умовах: сума кредиту 7000,00 грн, проценти за базовий період з 17 листопада 2019 року по 17 грудня 2019 року за ставкою 1,70% за один день користування кредитом, з 18 грудня 2019 року до 14 червня 2020 року за ставкою 3% за один день користування кредитом (п. 1.7.3. Договору). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 10 червня 2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено договір факторингу № АК-10/06/2025 (а.с.22-28), відповідно до якого ТОВ «Алекскредит» відступило ТОВ «Секвоя Капітал» належне йому право вимагати повернення 41860,00 грн, з яких 7000,00 грн тіло кредиту, 34860,00 грн проценти, зокрема, за договором про надання кредиту № 2916195 (а.с.10). 07 липня 2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія «Солтвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-07072025 (а.с.29-36), відповідно до якого ТОВ «Секвоя Капітал» відступило для ТОВ «Фінансова Компанія «Солтвентіс» належне йому право вимагати повернення 41860,00 грн, з яких 7000,00 грн тіло кредиту, 34860,00 грн проценти, зокрема, за договором про надання кредиту № 2916195 (а.с.11). З детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 2916195 від 17 листопада 2019 року слідує, що заборгованість відповідача за процентами не перевищує граничного терміну 14 червня 2020 року, а тому приймається судом як доказ заборгованості відповідача. Доказів погашення указаної заборгованості [PERSON] суду не надано. Таким чином вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання кредиту № 2916195 від 17 листопада 2019 року ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Щодо спливу позовної давності, суд виходить з такого. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову правову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. У зв`язку з цим початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14 травня 2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до 04 вересня 2025 року. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року перебіг строку звернення до суду зупинявся. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється на весь час зупинення дії закону або іншого нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. З цього слідує, що проміжок часу, на який було зупинено позовну давність Законом № 3450-ІХ та поновлено Законом № 4434-IX у підрахунок позовної давності не входить. З дійсних правовідносин убачається, що право на позов у первісного кредитора виникло 15 червня 2020 року, тобто наступного дня з моменту невиконання відповідачем узятого на себе кредитного зобов`язання. Загальна позовна давність за цим зобов`язанням станом на 02 квітня 2020 року не сплинула. Позов пред`явлено 13 листопада 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, на який її було зупинено. Отже у застосуванні позовної давності до спірних правовідносин у цій справі суд відмовляє. Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч.4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved