Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

07.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" ( далі ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 016,45 грн, судовий збір та 7100, 00 грн витрат на правничу допомогу. Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача На обґрунтування позовних вимог ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" вказало, що 15.09.2017 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн; процентна ставка 24 % річних; тип процентної ставки фіксований; обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Тобто, відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 23.02.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості за становить 64 016,45 гривень. 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.09.2017, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Борг в розмірі 64 016,45 гривень позивач просить стягнути із відповідача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Гуменюк О.В. у задоволенні позову просить відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що у позовній заяві вказано, що кредитний договір було укладено шляхом акцептування Банком 15.09.2017 року пропозиції Клієнта (оферти) про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Також, Банком на виконання даного договору надано Паспорт споживчого кредиту за яким визначену, що кредит надається на споживчі цілі. Згідно п.5 ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються строк, на який надається кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. В Оферті зауважено про прохання випустити міжнародну платіжну карту строком на 3 роки з моменту випуску. Проте, до позову не додано жодних доказів випуску платіжних карток та період їх дії. При цьому в Паспорті споживчого кредиту в розділі «Строк кредитування» зазначено 12 з можливістю пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов договору, без уточнення якого саме періоду 12 (днів, місяців, років). Отже, відсутня письмова форма підписаного сторонами договору, яка визначає строк дії кредитного договору вказує на неузгодження сторонами всіх істотних умов договору, а отже на його неукладеність. Крім того, дана обставина визначає на неузгодженість між сторонами періоду на який можуть бути здійснені нарахування за кредитом, тоді як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Надання Паспорту споживчого кредиту також не вказує на укладеність кредитного договору, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того, відповідно до змісту позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 65 809,31 грн. Проте, як підставу позову позивач не вказує з чого вона складається та не містить визначення розміру відсоткової ставки. При цьому до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за кредитом, що заборгованість за відсотками є недоведеною. А тому, з огляду на те, що в позовній заяві не вказано підставу нарахування відсотків за кредитним договором, не визначений їх розмір та порядок нарахування заборгованість за процентами не доведено. Також вказує,\~шо \~до позовної\~заяви виписка\~з банківського\~рахунку не містить особистого підпису, або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу яка брала участь у здійсненні операції, що вказує на неналежність доказу. Таким чином, розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом, а отже не безспірним доказом розміру заборгованості. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Умови договору щодо нарахування комісії вважають нікчемною, оскільки у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Таким чином умови договору щодо нарахування комісії суперечать ЗУ «Про споживче кредитування». Просив стягнути судові витрати на правничу допомогу, які відповідач поніс в розмірі 7500 грн. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що позивачем разом із позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту. На підтвердження прийняття даної оферти Відповідача (умов отримання кредиту, які запропоновані саме Відповідачем) АТ «Альфа Банк» було вчинено конклюдентні дії, а саме видано (перераховано) кредит, що підтверджується випискою по рахунку, яка надана разом із позовною заявою. Щодо незгоди Відповідача із розміром заборгованості, розрахунком заборгованості та первинними документами, то вказує, що згідно з п. 57 розд. IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, року № 75 (далі Положення № 75), то інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в на аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Щодо незгоди відповідача із нарахування комісії, то відповідач погодив умови договору про сплату комісії. Щодо незгоди відповідача із нарахуванням процентів, то відповідно до рішення Конституційного суду України від 22.06.2025 у справі № 3-188/2020 нарахування та отримання відсотків здійснюється за фактичне користування грошовими коштами. Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, то сума витрат 4000 грн є неспівмірною із складністю справи, не відповідає реальності таких витрат, розумності їх розміру. Витрати на правничу допомогу мають становити 1000 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10.07.2024 у справі відкрито спрощене провадження. Ухвалою від 31.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача Наваренка В.С. про долучення доказів: - копії договору факторингу № 1, укладеного 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ»; - витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1, укладеного 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ»; - копії акта прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 року; - платіжного доручення на підтвердження оплати ТОВ «ФК ФОРТ» на користь АТ «АЛЬФА БАНК» за договором факторингу № 1 від 22.02.2021 року; - копії договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»; - витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»; - копії акта прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 01- 23-02/21 від 23.02.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»; - платіжного доручення на підтвердження оплати ТОВ «ФК ФОРТ» на користь АТ «АЛЬФА БАНК» за договором факторингу № № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (а.с. 62). Копію ухвали 31.10.2024 доставлено до електронного кабінету позивача (а.с 64). Ухвалою від 06.02.2025 суд витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" оригінал оферти, оригінал акцепту, оригінал паспорту споживчого кредиту та оригінал розрахунку боргу станом на 22.02.2021. На виконання ухвали суду представник позивача надав оригінал розрахунку боргу та паспорт споживчого кредитування. У повідомленні від 28.01.2025 представник позивача вказав, що оригінали оферти та акцепту не було передано товариству первісним кредитором. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача та відсутність доказів повідомлення відповідача. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача та представник відповідача до суду направили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення о14-10 год 25.11.2025. Встановлені судом фактичні обставини справи, застосовані норми права, аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, з?ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, із таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. Статтею 95 ЦПК України унормовано, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. На обґрунтування позову ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» долучило до позову завірені копії оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017 та Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017 (а.с. 6). Текст копій цих документів неможливо прочитати через вкрай низьку якість копій цих документів та мілкий шрифт. Ухвалою від 06.02.2025 суд витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" оригінали доказів, серед яких оригінал оферти та оригінал акцепту. Проте, представник позивача повідомив суд, що ці документи у товариства відсутні. Між тим, суд зауважує, що у позовній заяві представник позивача засвідчив, що у позивача наявні оригінали доказів: оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017 та Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017. За таких становлених обставин, оскільки позивач, надав суду завірені копії доказів та вказав в позові, що оригінал доказів знаходиться у нього, проте такі оригінали доказів у позивача відсутні, слід дійти висновку, що долучені до позову: копія оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017 та Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування Кредитної карти та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 15.09.2017 подані із порушенням із порушенням ст. 95 ЦПК України, а отже є недопустимими доказами. Таким чином, на підтвердження факту укладення кредитного договору позивач належних та допустимих доказів не надав. Крім того, суд зазначає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до\~пункту 63\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку в\~банках України,\~затвердженого постановою\~Національного банку\~України \~ від\~04.07.2028\~№ 75 - виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Позивач долучив до позову виписку із рахунку за кредитною картою World Debit Mastercard за період із 15.09.2017 до 08.04.2024 за договором № 630738878 [PERSON] (а.с. 26-36). Проте суд констатує, що долучена до позову виписка по рахунку не містить відомостей про те, хто формував таку виписку. Ця виписка з рахунку ніким не підписана та у ній відсутні відомості, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, долучену до позову виписку із рахунку суд визнає недопустимим доказом. У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитом, складений директором ТОВ «Еліт Фінанс» за період із 15.09.2017 до 22.02.2021 (а.с. 37). Проте, без надання суду доказів про укладення кредитного договору та доказів надання грошових коштів, розрахунок боргу суд не може вважати належним, достатнім та достовірним доказом на обґрунтування доводів позову щодо наявності у відповідача перед позивачем боргу за кредитним договором в сумі 65 809,31 грн. Крім того, позивач вказав у позові, що 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач та таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.09.2017, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. До позовної заяви позивач долучив договір факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, укладеного між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК Форт», за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК Форт», акт приймання-передачі реєстру боржників та аркуші із додатку 1 до договору - характеристики права вимоги, у якому містять відомості про [PERSON] (а.с. 9-13, 19-21, 24). Також позивач долучим до позову договір факторингу від 23.02.2021 № 01-23-02/21, що укладений між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та акт приймання-передачі реєстру боржників. Проте, позивач не долучив до позову реєстру боржників до договору факторингу № 01-23-02/21. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Ухвалою від 31.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів, в тому числі і реєстру боржників до договору факторингу № 01-23-02/21, через порушення визначеного процесуальним законом порядку подання доказів. Отримавши ухвалу суду, представник поизвача не просив повторно докази долучити. Суд зауважує, що позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором від 15.09.2017. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 15.09.2017 в розмірі 64\~016, 45 грн. Розподіл судових витрат Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивача залишаються за ним. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на надання професійної правничої допомоги відповідачеві, суд виходить із такого. За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved