Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

10 листопада 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Горностаєвої А.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. У заяві адвокат Горностаєва А.В. прохала суд винести додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень, понесені ним у зв`язку з розглядом справи за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» про стягнення заборгованості. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду (а.с.17-19). Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» Дячок С.М. подав заперечення, в яких прохав суд визначити витрати пропорційно частці задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов було задоволено частково. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2025 року частково задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року в розмірі 49093,65 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 4473,32 гривень; 3 % річних - 456,00 гривень; інфляційні втрати - 2035,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 1314,39 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Питання щодо відшкодування відповідачеві понесених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями частин 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем [PERSON] , надано договір № 1326181 про надання правничої допомоги від 29.08.2025 року, додаткову угоду № 1 від 29.08.2025 року до договору 1326181 про надання правничої допомоги від 29.08.2025 року, квитанцію № 29/08/2025 від 29.08.2025 року, акт № 1 приймання-передання виконаних робіт та розрахунок № 1 гонорару щодо надання правової допомоги від 07.11.2025 року на підставі договору 1326181 про надання правничої допомоги від 29.08.2025 року (додаткова угода № 1 від 29.08.2025 року). З даних документів вбачається, що розмір витрат на правову допомогу складає 6000,00 гривень. В акті № 1 приймання-передання виконаних робіт та розрахунку № 1 зазначено перелік виконаних послуг та обрахунок витрат часу, а саме: адвокатом Горностаєвою А.В. витрачено 30 годин часу, що дорівнює 1800 хвилин, за надання правової\~ допомоги.\~ При цьому, вартість 1 години становить 200,00 гривень (6000,00 грн./1800 хв) х 60 хв), що відповідає складності справи, професійним навичкам адвоката (стаж роботи за фахом 18 років), кваліфікації адвоката, якості виконаних робіт тощо. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, включає такі критерії: 1) складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); 2) час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсяг наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» скористався своїм правом на подання заперечень щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Аналізуючи перелік виконаних послуг адвокатом Горностаєвою А.В., суд вважає його необґрунтованим, а обрахунок витрат часу - завищеним. Так, суд вважає, що дана цивільна справа не повинна була бути для представника відповідача надто затратною за часом для консультування клієнта, підготовки відзиву на позовну заяву, враховуючи сталу судову практику щодо розгляду спорів за участі фінансових компаній. Суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною). Дана категорія справ є поширеною та не складною. При цьому, представник відповідача не здійснював власних розрахунків по заборгованості. Крім того, суд звертає увагу на те, що узгодження, складання та підписання договору про надання правової допомоги та додаткової угоди № 1; узгодження і розподіл обов`язків щодо збирання документів і доказів; пошук, аналіз, підбір правових позицій Верховного Суду; зустрічі з клієнтом та узгодження з ним правових позицій по справі; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) не є видами адвокатської діяльності в розумінні статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тому суд вважає за необхідне зменшити час, витрачений представником відповідача на надання правової допомоги, з 30 годин до 10 годин, з яких: 5 годин - на консультацію клієнта та вивчення позовної заяви з додатками (2,5 год.)\~ і вивчення відповіді на відзив (2,5 год.);\~ 5 годин - на складання заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за участі адвоката в режимі відеоконференції (0,5 год.), заяви про розгляд справи за відсутності відповідача (0,5 год.), складання відзиву на позовну заяву (2 год.) та заяви про ухвалення додаткового рішення в справі (2 год.). Оскільки вартість 1 години становить 200,00 гривень, розмір витрат на правову допомогу, понесених відповідачем, становитиме 2000,00 гривень (10 год. х 200,00 грн.). Суд виходить з того, що дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися в ці правовідносини, але, оскільки судом вирішується питання про відшкодування відповідачу його витрат на правову допомогу за рахунок позивача, тому саме суд вирішує питання про наявність підстав для такого відшкодування та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з позивача і такі дії суду не є втручанням у договір відповідача з адвокатом про надання правничої допомоги. На підставі викладеного вище, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень, а тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial