Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Відповідно до укладеного кредитного договору №\~CVMWGA0000000003 від 23.01.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 62 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 15.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.01.2028. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 28.01.2008 уклав договір іпотеки № CVMWGA0000000003, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 143.10 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належало [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на не рухоме майно, яке видане Берегометською сільською радою 15.04.2005 та зареєстровано в Кіцманському районному бюро технічної інвентаризації 15.04.2005 в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 154 стор. 154, реєстраційний номер 10499620, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7015673, виданого Кіцманським районним БТІ 15.04.2005. Вказує, що 28.01.2008 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олексюк С.В. накладено заборону відчуження майна, яке зазначене в договорі іпотеки № CVMWGA0000000003 від 28.01.2008. Зазначає, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у межах узгодженої сторонами суми. На порушення умов договору та приписів законодавства [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не сплатив заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. На час подання цього позову у позичальника наявна непогашена заборгованість, зобов`язання не виконані, чим порушуються права позивача. Крім того, рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.12.2016 у справі № 718/2843/14 за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про порушення прав споживачів, припинення дій, що порушують право, відновлення становища, що існувало до порушення, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про порушення прав споживачів, припинення дій, що порушують право, відновлення становища, що існувало до порушення - задоволено. Цим рішення зобов`язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № CVMWGA0000000003 від 23.01.2008 за кожний період нарахування платежів та за кожний період сплати заборгованості відповідно до процентної ставки в розмірі 12% річних, яка була узгоджена сторонами договору. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017 рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.12.2016 частині відмови в задоволенні первісного позову було скасовано, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 58 164,65 доларів США та 109 097 грн 72 коп, судовий збір у розмірі 6 004,09 грн. Згідно з постановою Верховного суду від 13.11.2019 касаційні скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] залишені без задоволення, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017 року - залишено без змін. Таким чином наявність та розмір заборгованості встановлена рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017, яке набрало законної сили та обов`язкове для виконання. Вказує, що позивач випадково дізнався, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, неодноразово протиправно відчужений та наразі належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2017. Земельна ділянка на якій розташований даний будинок також належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.04.2017. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як іпотекодержатель вищезазначеного майна, переданого в іпотеку, не надавав будь-якої згоди на розпорядження іпотекодавцем предметом іпотеки. З інформаційної довідки № 423188866 від 17.04.2025 АТ КБ «ПриватБанк» отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 1047960173225, що іпотечне майно знаходиться у власності іншої особи. Позивач зазначає, що 05.10.2016 державним реєстратором Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «СПЕЦЖИТЛОФОНД», м.Київ Коровайко О.С., припинено обтяження заставного будинку. Підставою внесення запису стало рішення Ворошиловського районного суду м. Донецьк № 255/2558/13-ц від 21.03.2014. Сторонами у справі 255/2558/13-ц є [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк». Предмет позову - визнання припиненими кредитного договору від 23.02.2007 № DODMGA40000006 та договору іпотеки № 3159И від 23.02.2007, які були укладені між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Вказане рішення немає будь-якого відношення до кредитних зобов`язань, які виникли між позивачем та [PERSON] . Безпідставне внесення неправдивої інформації до Державного реєстру речових прав призвело до протиправного відчуження предмету іпотеки, через те, що державним реєстратором Коровайко О.С., 05.10.2016 припинено іпотеку. На наступний день приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. зареєстровано право власності на іпотечне майно за [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 ідеальної частки житлового будинку від 06.10.2016. 27.04.2017 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олексюк С.В. зареєстровано право власності на спірне майно за [PERSON] . З посиланням на відповідні правові норми позивач зазначає, що договори дарування та договори купівлі-продажу є недійсними, а вибуття об`єкта нерухомого майна до пов`язаної з боржником особи у якості дару до [PERSON] , а потім і до [PERSON] є наслідком протиправної і недобросовісної вольової дії [PERSON] , зловживанням правами з метою уникнення звернення стягнення на нерухоме майно. На підставі наведеного просить задовільнити позовні вимоги. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.07.2025 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Адвокат Дорошенко О.О., який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] , скористався правом на подання відзиву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних мотивів. Вказує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з ycix істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі іпотек сама по собі не припиняє іпотеку, однак у разі добросовісного набуття майна третьою особою, яка діяла, спираючись на відомості з реєстру, право іпотеки вважається припиненим ( КЦС ВС від 26.03.2025 справа № 334/2049/23). Виключення відомocтeй про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалися на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень ( п.38 постанови ВП ВС від 23.10.2019 справа № 922/3537/17). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Відповідач [PERSON] добросовісно набула у власність будинковолодіння разом із земельною ділянкою. 27.04.2017 [PERSON] , після отримання від державного реєстратора виписки з державних реєстрів про майно, яке знаходиться по [ADDRESS] , уклала договори купівлі-продажу із [PERSON] Зазначає, що позивач з 2016 року жодних дій з поновлення запису про іпотеку не здійснював та лише в 2025 році вирішив поновити запис про іпотеку. Така пасивна бездіяльність позивача може призвести до порушення прав [PERSON] у разі задоволення цього позову. Посилається на те, що [PERSON] набула цей будинок добросовісно, покладаючись на відомості з державних реєстрів, не знаючи про існування обтяжень іпотекою, про які заявляє позивач. На підставі наведеного вражає, що право іпотеки припинилося, а позов задоволенню не підлягає. Крім того, відповідачем [PERSON] подано клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, яке мотивовано тим, що позивач випадково в 2025 році дізнався, що житловий будинок по [ADDRESS] , який перебував в іпотеці, на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2017 перейшов у власність до [PERSON] . Проте такі доводи позивача є неправдивими, оскільки 28.12.2016 представник АТ «ПриватБанк» звернувся до ГУНП в Чернівецькій області із заявою про те, що [PERSON] без повідомлення Банку переоформив частку предмета застави на свою доньку [PERSON] , чим допустив незаконне відчуження заставного майна. Цей факт підтверджується інформаційною довідкою від 24.11.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивачу з 24.11.2016 стало відомо про порушення його прав як іпотекодержателя, а не з квітня 2025 року, як вказує позивач, чим вводить суд в оману щодо пропущення ним строків позовної давності на звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 27.08.2025 витребувано копію матеріалів кримінального провадження щодо [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.388 КК України. Від представника третьої особи КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» В.Коломійця надійшло письмове поясненні, в якому вказано, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП « Спецжитлофонд». Проте, за результатами проведення Міністерством юстиції України камеральної перевірки прийнято рішення про скасування акредитації КП «Спецжитлофонд» як акредитованого суб`єкта державної реєстрації. У зв`язці із цим наразі в КП «Спецжитлофонд» відсутня реєстраційна служба та звільнено всіх державних реєстраторів. [PERSON] , як державний реєстратор, під час прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав діяла самостійно, використовуючи для доступ до Єдиного державного реєстру захищений носій особистого ключа. На підставі наведеного просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Приватний нотаріус Олексюк В.С. та державний реєстратор Кіцманської РДА Чернівецької області Яруш І.В. у судове засідання не з`явилися. Матеріали справи містять їхні заяви про проведення розгляду справи без їхньої участі на підставі доказів, які подані сторонами у справі. Приватний нотаріус Марина Хоменко в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету. Представник позивача в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги повністю, зазначив, що про вибуття іпотечного майна з-під обтяження дізнався лише 12.04.2025 з інформаційної довідки з реєстру, про кримінальне провадження щодо [PERSON] позивачеві на час підготовки позову не було відомо. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Дорошенка\~О.О в судовому засіданні звернув увагу суду на те, що іпотка припинена, оскільки кінцевий набувач [PERSON] діяла добросовісно набула майно за відплатним договором за ціною 97290 грн. [PERSON] не є пов`язаною особою з попередніми власниками цього майна. [PERSON] наразі зареєстрована в цьому будинку. Позивачеві про ці обставини було відомо з 2016 року. Тому звернення з цим позовом лише в 2025 році порушує права [PERSON] як добросовісного набувача. Представляючи позицію відповідача [PERSON] , адвокат Дорошенко\~О.О. зазначив, 28.12.2016 року позивач звернувся в ГУНП в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину у зв`язку з відчуженням предмету іпотеки без згоди іпотекодержателя. Тому наразі сплив строк позовної давності для подачі такого позову. Просить застосувати наслідки спливу троків позовної давності до цього спору. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, доходить до наступного висновку. Відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/2843/14 від 09.12.2016 у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про порушення прав споживачів, припинення дій, що порушують право, відновлення становища, що існувало до порушення задоволено. Цим рішення зобов`язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № CVMWGA0000000003 від 23.01.2008 за кожний період нарахування платежів та за кожний період сплати заборгованості у відповідності до процентної ставки в розмірі 12% річних, яка була узгоджена сторонами договору. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017 рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.12.2016 частині відмови в задоволенні первісного позову було скасовано, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 58 164,65 доларів США та 109 097 грн 72 коп, судовий збір у розмірі 6 004,09 грн. Згідно з постановою Верховного суду від 13.11.2019 касаційні скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] залишені без задоволення, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017 року - залишено без змін. Таким чином наявність та розмір заборгованості встановлена рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2017, яке набрало законної сили та є обов`язкове для виконання. Відповідно до договору іпотеки № CVMWGA0000000003 від 28.01.2008 в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 143.10 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належало [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Берегометською сільською радою 15.04.2005 та зареєстровано в Кіцманському районному бюро технічної інвентаризації 15.04.2005 в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 154 стор. 154, реєстраційний номер 10499620, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7015673, виданого Кіцманським районним БТІ 15.04.2005. З дослідженого договору дарування від 06.10.2016, який зареєстрований за № 6233, встановлено, що [PERSON] подарував ідеальну частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] дочці [PERSON] . З дослідженого договору дарування від 06.10.2016, який зареєстрований за № 6235 встановлено, що [PERSON] подарував ідеальну частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] дочці [PERSON] . З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до вказаних договорів дарування встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] перебував під обтяженням, заборона на нерухоме майно на підставі іпотечного договору № CVMWGA0000000003 від 28.01.2008. Держаний реєстратор КП з утримання та експлуатації житлового фонду спецпризначення «Спецжитлофонд» Коровайко О.С. 05.10.2016 припинила обтяження на цей будинок. 06.10.2025 приватним нотаріусом Хоменко М.О. зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] відповідно до договорів дарування ідеальної частки житлового будинку за № 6235 та за № 6233. 27.04.2017 [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] та договір купівлі продажу земельної ділянки за цією ж адресою, розміром 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказані договори зареєстровані за № 696 та № 697 відповідно. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до вказаних договорів купівлі-продажу встановлено, що будь-яке обтяження на це майно відсутнє. З витребуваної на підставі ухвалу суду від 27.08.2025 копії матеріалів кримінального провадження № 42017261110000004 від 10.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.388 КК судом встановлено наступне. 28.12.2016 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Браніцький Ю.О. звернувся до ГУНП в Чернівецькій області із заявою про те, що [PERSON] маючи злочинний намір на заволодіння грошовими коштами банку, вчинив незаконні дії щодо заставного майна, які полягають у розміщенні оголошення в газеті «ЧАС» про втрату свідоцтва про право власності на предмет іпотеки. Такими діями [PERSON] ввів в оману державного реєстратора і отримав нове свідоцтво на право власності на це майно, проте «втрачене свідоцтво» перебуває в архіві Банку, оскільки вилучене на час дії кредитного договору. Продовжуючи свої протиправні дії [PERSON] , використовуючи нове свідоцтво про право власності на майно без дозволу Банку переоформив на свою дочку [PERSON] іпотечне майно житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Постановою заступника начальника Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 27.10.2019 закрито кримінальне провадження № 42017261110000004 від 10.02.2017 у зв`язку із тим, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.388 КК України, оскільки закон (ст. 388 КК України), який був опублікований 15.10.2011, не має зворотної дії в часі та не поширюється до договори, укладені до набрання ним чинності. [PERSON] уклав кредитний договір з АТКБ «Приватбанк» 23.01.2008. Вказано, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, спір щодо майна може бути розглянуто судом. Також в цій \~ \~ \~ \~постанові зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовилися надавати будь-які свідчення, покази, приймати участь у слідчих діях відносно себе, членів сім`ї та їхніх близьких. В якості потерплого був також допитаний [PERSON] головний спеціаліст управління безпеки РП по примусовому стягненню заборгованості АТКБ «Приватбанк». Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2025 № 42318866 встановлено, що 05.10.2016 державник реєстратор Коровайко О.С. припинила обтяження на іпотечне майно, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Ворошиловського районного суду м.Донецьк № 255/2558/13-ц від 21.03.2014. Відповідно до ч. 3\~ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецьк № 255/2558/13-ц від 21.03.2014 позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки шляхом повного виконання, визнання незаконними дій задоволено повністю.\~\~Визнано кредитний договір № DODMGA40000006 від 23 лютого 2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», припиненим шляхом повного\~\~виконання. Визнано договір іпотеки № 3159И від 23 лютого 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , припиненим шляхом повного\~\~виконання кредитного договору\~\~№ DODMGA40000006 від 23 лютого 2007 року. Таким чином судом встановлено, що рішення суду № 255/2558/13-ц від 21.03.2014 відношення до [PERSON] не має і він не був стороною у цій справі. Будь-яких інших доказів сторонами не надано, як і не здійснено заяв про неможливість подачі будь-яких доказів, а також не заявлялися клопотання про їх витребуваня. Відповідно до статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. За\~статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на поновлення його прав на предмет іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1\~статті 526 ЦК України). Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 5\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 1\~статті 17\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020у\~справі № 3-67/2019(1457/19) за конституційною скаргою [PERSON] визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини 1\~статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. […] Отже, положення частини 1\~статті 23\~Закону №\~898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину». Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що: - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають; - у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя; - у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки. При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. У пункті 7.22 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 14-44гс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. Згідно з пунктом 1 частини 2\~статті 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Відповідно до статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказував, що спірний житловий будинок був предметом іпотеки за договором від 28.01.2008, проте, що відомості про припинення обтяження спірного нерухомого майна були безпідставно вилучені з Державного реєстру іпотек, договір іпотеки не припинив свою дію, основне зобов`язання не виконане, заборгованість, яка була стягнуто судовим рішенням не погашена, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання за позивачем прав іпотекодержателя щодо спірного житлового будинку. Заперечуючи проти позову [PERSON] вказувала, що на момент придбання житлового будинку по [ADDRESS] вона покладалася на відомості із державних реєстрів та не знала про існування в минулому обтяжень на це майно. Суд критично оцінює рішення Ворошиловського районного суду м.Донецьк № 255/2558/13-ц від 21.03.2014, на підставі якого знято обтяження, де сторонами у справі є [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», та з урахуванням приписів статей 80,81,89\~ЦПК України не вважає його належним та допустимим доказом, оскільки первинний власник спірного житлового будинку не є стороною у цій справі, в цьому рішенні відсутні будь-які посилання на кредитний договір та іпотечний договір, які укладено між АТ «ПриватБанк» та [PERSON] . Зважаючи, що зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконано, відомості про іпотеку у державному реєстрі було припинено без достатніх підстав, суд вважає, що таким діями порушено прав позивача як іпотекодержателя та наявність підстав для визнання права іпотекодержателя за АТ КБ «ПриватБанк». Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню». Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене, належним способом захисту є саме звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, а отже, позивачем обрано ефективний спосіб захисту своїх прав, тому в цій частині підлягає задовленню. Щодо вимог про визнання недійсними договорів дарування ідеальних часток житлового будинку по [ADDRESS] , укладеними між [PERSON] та [PERSON] , договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] , укладеними між [PERSON] та [PERSON] , скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд відмовляє в їх задоволенні через неналежний спосіб захисту. Щодо доводів [PERSON] про те, що вона є добросовісним набувачем квартири, то саме по собі посилання відповідачки про необізнаність щодо іпотеки, за встановлених обставин, не є підставою для відмови у позові. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. З конструкції ч. 3\~ст. 13 Цивільного кодексу України\~випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19) Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний житловий будинок після припинення іпотеки був відчужений на користь [PERSON] , яка пізніше відчужила це майно на користь [PERSON] . Зважаючи, на неодноразові зміни власника впродовж шести-семи місяців, при належній обачності відповідачка могла передбачити негативні для себе наслідки у разі набуття права власності на вказане майно. Крім того, за наявності у [PERSON] майнових вимог до продавця придбаного нею житлового будинку та земельної ділянки, такі вимоги можуть бути предметом вирішення судом за її відповідним позовом. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем АТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя належного на праві власності [PERSON] житлового будинку, яке виникло на підставі укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В. за реєстровим № 178 - з огляду на те, що виключення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не впливає на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена Законом, іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. При цьому відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Таким чином,\~суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги в частині визнання за АТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя на житловий будинок по [ADDRESS] підлягають задоволенню. З огляду на викладене вище, вимоги позивача про визнання договорів дарування ідеальних часток житлового будинку по [ADDRESS] , укладеними між [PERSON] та [PERSON] , договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] , укладеними між [PERSON] та [PERSON] , недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не підлягають задоволенню, оскільки є неналежними способами захисту порушених прав позивача. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених до застосування відповідачем, суд керується наступним. Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23.11.2016р., згідно з яким, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261\~ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ч.1ст.264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку\~в силу ч.3 цієї статті, та, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.ст.257, 267 ч.3\~ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, що подана до ухвалення остаточного рішення. Закінчення строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267\~ЦК України). Матеріали справи містять відомості про те, що стороні позивача про існування порушення його прав як іпотекодержателя на спірне майно стало відомо в грудні 2016 року, оскільки саме представником Банку на адресу ГУНП в Чернівецькій області 26.12.2016 скеровано заяву про вчинення кримінального правопорушення з іпотечним майном, яка зареєстрована в ЄРДР 10.02.2017. Тобто, строк позовної давності почався в цих правовідносинах з 26.12.2016. Відповідно до положень\~ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, те що позивач датував свою заяву про порушення його прав як іпотекодержателя 26.12.2016 і яка отримана ГУНП в Чернівецькій області 24.01.2017 - строк у який позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ сплив у 2019 році. Відтак, позовні вимоги про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, визнання за АТ КБ «Приватбанк» права іпотекодержателя на нерухоме майно пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: dismissed