Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій вказує, що з 04 вересня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося, в них виявилися різні характери та погляди на життя, шлюб та сім`ю, вони не можуть дійти згоди при вирішенні простих побутових питань. З березня 2025 року сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, подальше збереження сім`ї суперечить інтересам позивачки. Тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, останній подав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, його представник адвокат Тарасенко О.Ю., 02 грудня 2025 року подала письмові пояснення в яких щодо розірвання шлюбу не заперечила, однак просить не задовольняти вимогу щодо вирішення питання про те, з ким із сторін проживатимуть діти. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступне. 04 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 02 грудня 2025 року. У шлюбі в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] народженнята [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Згідно зі\~статтею 24 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, спільно не проживають.\~Тому суд дійшов висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме їх інтересам. Відтак, враховуючи відсутність перешкод, передбачених статтею 110 СК України, беручи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, з огляду на що позов слід задовольнити в повному обсязі. Щодо вимоги про залишення проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу разом з позивачкою, то суд не розглядає її як позовну вимогу і тому не приймає рішення по суті цього прохання з таких підстав. Згідно з положеннями ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд вказав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. Враховуючи, що батько заперечує щодо залишення неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу проживати з матір`ю, то між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, який повинен бути вирішений шляхом подання одним з батьків до суду відповідного позову. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає сплачений нею судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Представник позивача також просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких складає 10\~000 грн, та підтверджується копією договору про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 225 року, актом приймання-передачі за Договором про надання професійної правничої допомоги № б/н від 10 вересня 2025 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 2025/26. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу суд вважає за необхідне зазначити, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved