Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

В серпні 2025 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт її проживання: в період з 01.09.1985 по 10.07.1989 в м. Буча Київської області на території зони посиленого радіоекологічного контролю; в період з 10.07.1989 по 10.04.1994 в м. Ворзель Київської області на території зони посиленого радіоекологічного контролю та встановити факт роботи в період з 11.04.1994 по 01.01.2001 на Відкритому акціонерному товаристві Ірпінський комбінат «Перемоги». В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що В період з 01.09.1985 по 25.06.1988 вона навчалася у середньому професійно - технічному училищі № 17 імені І.М. Бойко м. Козятин Вінницької області. З 04.06.1988 по 10.07.1989 працювала на посаді касира на залізничній станції м. Буча і в цей же період проживала за адресою: [ADDRESS] . В період з липня 1989 по 1994 вона постійно проживала за адресою: [ADDRESS] ( приватний будинок), оскільки у період з 12.02.1991 по 18.01.1994 працювала в санаторії - профілакторії « Сосновий Бір» у м. Ворзель. У 2025 року вона звернулась до Пенсійного фонду України х метою призначення пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням від 29.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що підстави для призначення пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні через не підтвердження факту її проживання в м. Буча та м. Ворзель Київської області, які було віднесено до 4-ї категорії зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок ЧАЕС в період з квітня 1986 року протягом 4 років. Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 1994 по 2000 рік на ВАТ Ірпінський комбінат « Перемога», через недоліки в оформлення трудової книжки та довідок з місця роботи. Заявник в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. В судове засідання представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ України в Київській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення не надходило. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Враховуючи положення ч.3 ст.211, ч.ч.1-3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи та заявника. Суд, дослідив матеріали справи, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ( а.с.16,17). 31 липня 2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.18). Із копії довідки Державного професійно - технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» № 139 від 10 липня 2025 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчалась у Середньому професійно - технічному училищі № 17 імені І.М. Бойка м. Козятин Вінницької області з 01 вересня 1985 року по 25 червня 1988 року, форма навчання - денний стаціонар (а.с.20). 23 травня 2023 року депутатом Бучанської міської ради Риженко Л.В. складено акт про наступне: за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] , в період з 1989 по 2004 рік, що підтвердили сусіди: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.21). Із копії довідки Старости Ворзельського старостинського округу Бучанської міської ради № 17-10785 від 26 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] у період з 1989 по 1994 роки ( а.с.22). Із копії довідки Української корпорації по транспортному будівництву «Укртрансбуд» «Південзахідтрансбуд» будівельне управління № 146 від 05 лютого 1993 року вбачається, що [PERSON] дійсно мешкала за адресою: [ADDRESS] з 09.08.1988 по 03.10.1989 ( а.с.23). 11 квітня 1994 року [PERSON] була прийнята на роботу в цех 4 Ірпінського комбінату «Перемога» та 01 листопада 2004 року була звільнена за власним бажанням ( а.с.26). Згідно з особовими рахунками по обліку заробітної плати Ірпінського комбінату «Перемога», що зберігаються в документах архівного фонду « Відкрите акціонерне товариство Ірпінський комбінат «Перемога», « [PERSON] » (так у документах) була нарахована заробітна плата за квітень 1994-1998 роках, за 1999-2000 що підтверджується архівним довідками від 11.02.2025 № П-150, № П-151 ( а.с.32,33). Рішенням № 104450015084 від 29 липня 2025 року Відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмолено [PERSON] відмовлено в призначені пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю ( а.с. 34,35). Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Буча та смт. Ворзель, Київської області належать до зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4. Особи, які проживали або працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю, мають право на пільги і компенсації, встановлені законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для отримання пенсії за віком у розмірі, відповідно до трудового стажу, частина якого не зарахована, у зв`язку із допущенням помилки в написанні прізвища заявниці в трудовій книжці відповідальною особою, що не залежало від заявниці. При цьому, усі інші необхідні атрибути, а саме інформація на підставі чого робилися записи у трудовій книжці, дати звільнення та працевлаштування, підписи керівництва, печатки, у трудовій книжці наявні. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці та належне її оформлення, та при цьому не може бути підставою для виключення певних періодів її роботи з трудового стажу, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації установи не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань перерахунку пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: архівних довідок по заробітній платі П-150 та П -151, від 11.02.2025, в яких зазначено скорочений варіант ПІБ та не зазначено, що інших осіб з таким ПІБ не виявлено, а також наявності записів в трудовій книжці про трудовий стаж [PERSON] на Ірпінському комбінаті « Перемога». У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею та підтверджених документами. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що факт її проживання: в період з 01.09.1985 по 10.07.1989 в м. Буча Київської області на території зони посиленого радіоекологічного контролю; в період з 10.07.1989 по 10.04.1994 в м. Ворзель Київської області на території зони посиленого радіоекологічного контролю підтверджено наявними в справі доказами, а тому заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вимога щодо підтвердження трудового стажу не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд наголошує, що встановлення факту наявності трудового стажу відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637, здійснюється органами Пенсійного Фонду України, а не у судовому порядку. У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Таким чином, встановлення факту підтвердження трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року, справа № 347/576/18. Аналогічна позиція закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, справа № 198/623/18. На підставі наведеного та

Outcome: partial