Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У вересні 2025 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2004 року по 2010 рік. Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . На даний час син [PERSON] досяг повноліття та продовжує навчання на денній формі, самостійного заробітку не має, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Відповідач працює, має дохід та зобов`язаний також нести витрати на утримання дитини, яка продовжує навчання до 23 років. Відповідач працює та має дохід, тому сплачувати аліменти у заявлено розмірі має можливість. У добровільному порядку відповідач допомоги не надає, тому звернулася з даним позовом. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини щомісячно, до досягнення дитиною 23 років або до закінчення навчання; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, [PERSON] вказав, що дійсно його син продовжує навчання, він працює, отримує заробіток, сплачує аліменти в розмірі 48,12%. Також він має заборгованість перед АТ Універсал банк в розмірі 74 342,80 грн. До його щомісячних витрат включаються витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, інші речі першої необхідності. Зважаючи на отримані ним доходи, сплату аліментів, щомісячні витрати, просив задоволити позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. на утримання сина та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав про стягнення аліментів. Просив позов задоволити. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував частково. Просив також врахувати, що він одружений та має ще одну неповнолітню дитину [PERSON] , 2011 року народження. позов задоволити з урахування поданого відзиву. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст.201 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно і до закінчення дитиною навчання, а саме до 30 червня 2027 року (справа 369/15036/23). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . З довідки Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського №07 від 02 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] навчається на першому курсі, БІ-51 факультету біотехнології і біотехніки КПІ денної форми навчання та навчається за кошти державного бюджету і закінчує університет 30 червня 2029 року. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягають до задоволення з 17 вересня 2025 року. У разі сплати відповідачем у цей період коштів на утримання дитини (враховуючи подані квитанції), то ці оплати можуть враховуватись виконавцем у разі примусового виконання судового рішення. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З поданих позивачем доказів не можливо встановити чи отримує син стипендію та її розмір, навчається на бюджеті. Відповідач жодних клопотань не заявив, не повідомив суду причини неможливості подати такі докази. Відповідно до довідки 2Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Київській області №173 від 15 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] працює на посаді командира відділення, отримує заробітну плату, з якої відраховуються щомісячно аліменти. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , 2007 року народження. Доказів неспроможності сплачувати аліменти матеріали справи не містять. Разом з тим, при вирішенні розміру аліментів суд враховує стягнені за рішення суду аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, та перебування на утриманні відповідача ще одного неповнолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження. Щодо розміру аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Тому при визначенні розміру аліментів суд враховує, що [PERSON] досяг повноліття, навчається, та аліменти мають відповідати дійсним потребам дитини на час розгляду справи, які б забезпечували його потреби при навчанні, а не іншими потребами, які батьки у разі можливості можуть надати. Звертаючись з позовом, [PERSON] вказувала, що на утримання сина слід стягнути аліменти в розмірі частини доходу відповідача, вказуючи на отриманні ним заробітної плати у значному розмірі. Натомість, у своєму позові не аргументувала заявлений розмір аліментів, не надала доказів дійсних витрат. Сам по собі факт можливості батька сплачувати аліменти, не можна ототожнювати з заявленням розміру аліментів у будь-якому розмірі, обмежившись лиш формальними формулюваннями витрат без подання належних, допустимих доказів та обґрунтування таким витратам, їх необхідності для дитини, яка хоч і навчається, але досяг повноліття. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на працездатну особа, враховуючи, що дитина навчається на денній формі навчання, наявність доходу відповідача, наявність судового рішення про стягнення аліментів, перебування на утриманні ще однієї дитини, визнання ним частково позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/6 частини доходу до досягнення сином 23-років або до закінчення навчання. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Витрати позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн підтверджуються договором про надання правової допомоги від 11 вересня 2025 року, укладеним між адвокатом Возним М.В. та позивачкою [PERSON] , додатковою угодою до договору та квитанцією від 11 вересня 2025 року на суму 4000 грн.. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши, додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, кількість судових засідань, часткове задоволенні позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень, а відтак подана заява підлягає частковому задоволенню. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved