Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 26.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035187954. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] отримав два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п. 1 кредитного договору - 9 887 грн. 90 коп. на придбання товару у продавця строком до 26.12.2021 та відповідно до п. 2 кредитного договору - кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту, з можливістю збільшення її розміру. Банком було відкрито позичальнику картковий рахунок [NUMBER] разом із отриманням електронного платіжного засобу. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало. Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 23.07.2024 заборгованість [PERSON] становить суму у загальному розмірі 44 392 грн. 59 коп., яка складається з наступного: 4 660 грн. 64 коп. заборгованість за тілом кредиту, 18 339 грн. 36 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 700 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 20 692 грн. 04 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 44 392 грн. 59 коп., яка складається з наступного: 4 660 грн. 64 коп. заборгованість за тілом кредиту, 18 339 грн. 36 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 700 грн. 55 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 20 692 грн. 04 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2024 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ «ОТП Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача відзив не надходив. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до інформації відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача лист з копіями ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана судом кореспонденція повернулася до суду. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасника справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження. Суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Вказане передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за місцем реєстрації), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на кредитний договір № 2035187954, укладений 26.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , як на підставі стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивачем надано копії договору № 2035187954 з Додатком до нього, паспорт споживчого кредиту,орієнтований графік платежів, довідки щодо зміни кредитного ліміту, видаткову накладну, розрахунок заборгованості та звіт-рахунок за період з 28.06.2021 по 23.07.2024. У порушення зазначених вимог ЦПК України, з наданих позивачем копій кредитного договору № 2035187954, Додатку до вказаного договору та паспорту споживчого кредиту, через погану якість зображення неможливо встановити дійсні істотні умови договору, ідентифікувати сторін договору, суму наданого кредиту та встановлений договором розмір відсотків, що позбавляє суд перевірити обставини, викладені позивачем у позові. Ураховуючи те, що з доданих до позовної заяви документів, а саме: копії договору № № 2035187954, Додатку до вказаного договору та паспорту споживчого кредиту, неможливо встановити дійсні умови договору, ідентифікувати сторін договору, суму наданого кредиту та встановлений договором розмір відсотків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором.

Outcome: dismissed