Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

05 листопада 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просила визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Спадщину після смерті матері прийняла вона, оскільки проживала разом із спадкодавицею на момент її смерті. До складу спадщини входила земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку відповідно серії ЯА № 047970 від 09 грудня 2004 року. В оформленні спадщини на землю нотаріус відмовив та роз`яснив, що видати свідоцтво на право на спадщину на земельні ділянки не має можливості, оскільки відсутні докази того, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , через що вона не має можливості оформити право власності на землю в нотаріальній конторі, відтак змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з`явився. Згідно письмової заяви від 24 листопада 2025 року просив справу розглядати за його відсутності, та задовольнити позов. Зарічненська селищна рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі відповідача та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством України . Відповідно до ч. 1 ст 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши надані докази, суд уважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.11). Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку площею 2,5642 га кадастровий номер 5622281000:14:000:0004 для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку площею 0,4976 га кадастровий\~номер 5622281000:14:000:0157 для ведення особистого селянського господарства, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№ 047970(а.с. 29). Цей Державний акт було видано 09 грудня2004 року, тобто після смерті спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] . Факт належності вищезазначених земельних ділянок спадкодавиці [PERSON] підтверджується також сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0245105 від 25 грудня 1997 року (а.с. 15), Розпорядженням Голови РДА від 12 жовтня 2004 року № 361 «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Дібрівської сільської ради» (а.с. 16), витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9977624342025 від 11 вересня 2025 року, № НВ-9977624742025 від 11 вересня 2025 року (а.с. 30,37). Згідно довідки №549 від 03.06.2025 року, виданої Зарічненською селищною радою, [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою село Дібрівськ, Зарічненського району Рівненської області. На день смерті, [INFO] , з нею проживала та була зареєсторована її дочка [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно письмової відповіді від 15 вересня 2025 року приватний нотаріус Герман В.М. відмовила позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] через те, що не підтверджено факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. (а.с. 14). Однак, позивачкою доведено, що вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжила проживати в будинку, користуватися присадибною ділянкою, зберегла правовстановлюючі документи видані на ім`я спадкодавиці, зокрема сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час Законами України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» видача державних актів на право власності на земельну ділянку не передбачена. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивачка має право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак не має можливості отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом у зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку було видано після смерті спадкодавиці, суд приходить до висновку про те, що порушене право позивача слід захистити у визначений нею спосіб. Судові витрати судом не розподіляються, оскільки позивачка [PERSON] просить залишити судові витрати за нею.

Outcome: approved