Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

із позовною заявою до Ніжинської міської ради Чернігівської області, [PERSON] та Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, до суду звернулася [PERSON] . Позов мотивований тим, що встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням спільного проживання позивачки з матір`ю законодавство пов`язує прийняття спадщини. Встановлення даного факту необхідно позивачці для оформлення права на спадкове майно. Зважаючи на те, що від доведення вказаного факту залежить виникнення у позивачки права на спадкування та не виключаючи можливість виникнення спору про право, позивач вважає за доцільне звернутися до суду в порядку позовного провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав вказаних у позові та не стягувати судові витрати з відповідачів. Відповідач Ніжинська міська рада Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника міської ради, прийняти рішення відповідно до закону, позов визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника селищної ради. Заслухавши позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] у с. Білейки Козелецького району Чернігівської області народилася позивач [PERSON] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер батько - [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Мати позивачки [PERSON] похоронила батька, тяжко перенесла його втрату та продовжила сама проживати у буд. [ADDRESS] , до 23 листопада 2005 року. Восени 2005 року стан здоров`я матері позивача погіршився і позивач забрала її до [ADDRESS] , де вони тимчасово проживали. 29 вересня 2010 року чоловік позивачки [PERSON] придбав 1/2 частину будинку [ADDRESS] , де вони проживали втрьох: позивач, чоловік позивачки та мама [PERSON] .. [PERSON] померла [INFO] у м. Ніжині Чернігівської області. На виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів та заборону пропаганди їхньої символіки від 14 липня 2015 року міський голова Ніжина підписав розпорядження «Про перейменування вулиць», та вулиця 26 Бакинських комісарів змінилася на [ADDRESS] . Тому восени 2015 року позивач отримала нову будинкову книгу зі зміною назви з [ADDRESS] , а також без інформації про зареєстроване місце проживання матері, оскільки на час отримання нової будинкової книги вона померла. Стару будинкову книгу позивачу не повернули. Мама позивача [PERSON] все своє спадкове майно заповідала своєму онуку - [PERSON] (сину позивачки), однак спадщину він не прийняв, бо знаходиться за межами України. Влітку 2024 року позивачу повідомили, що мати позивача мала державні акти на право приватної власності на землю та сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач звернулась до нотаріуса, який їй роз`яснив, що відсутні дані про зареєстроване місце проживання матері на час смерті, тому нотаріусу неможливо визначити коло спадкоємців які прийняли спадщину та визначити місце відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 29 №С України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Пункт 2 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачає, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1212 ЦК України). [PERSON] на час смерті не мала місця реєстрації проживання, при цьому вона постійно проживала за адресою: [ADDRESS] разом з позивачкою та її чоловіком. Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка по справі є його сусідкою, а відповідач син сусідки. Знав він і матір позивачки, проживала по сусідству, жила десь років п`ять. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка по справі її сусідка, а відповідач по справі син сусідки. Матір позивачки знає з того часу, коли вона переїхала жити до позивачки десь у 2005 році, померла у 2015 році там, де й проживала. Назва вулиці змінювалася з 26 Баканських комісарів на [ADDRESS] . Так, з показів свідків встановлено факт спільного проживання позивачки з її матір`ю в період з 2005 по 2015 роки за адресою: [ADDRESS] . \~Частина перша\~ст. 315 ЦПК України\~містить перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Крім того, згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 1.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України 22.02.2012 №296/5 місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює і реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Згідно п. 1.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України 22.02.2012 №296/5, у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У пункті 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначено, що «місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом». Аналогічні позиції сформульовано в постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. З матеріалів справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] на день смерті не була зареєстрована, а проживала без реєстрації з 2005 по 2015 роки з позивачкою (дочкою) та чоловіком позивачки за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 2002 року проживав у м. Києві, винаймав з сім`єю житло, там народились його діти, працював у ломбарді, на АЗС. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статті 1270 цього Кодексу\~(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов [PERSON] до Ніжинської міської ради Чернігівської області, [PERSON] та Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved