Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із даним\~позовом,\~в якому\~вказав,\~що між\~ТОВ «Мілоан»»\~та відповідачем\~було укладено\~договір №\~101804770\~від 01.10.2021.\~29.12.2021\~ТОВ «Мілоан»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Вердикт капітал»\~право вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників.\~10.01.2023\~було укладено\~договір №\~10-01/2023\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Вердикт капітал»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Коллект центр»\~право вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників.\~Відповідач неналежним\~чином виконував\~свої зобов`язання\~за договорами,\~у зв`язку\~з чим\~у нього\~утворилася заборгованість.\~Позивач просить\~стягнути з\~відповідача заборгованість:\~в розмірі\~34260,00\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~ 5000,00\~грн.,\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~ 29206,00\~грн. Ухвалою від 23 жовтня 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 23 жовтня 2025р. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк» про належність відповідачу платіжної карти та зарахування на неї кредитних коштів. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. У судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] було укладено у електронному вигляді кредитний договір №101804770. За кредитним договором у п.1.2 сума кредиту визначена у 5000,00 грн, строком на 20 днів з 01.10.2021 по 21.10.2021 (п.1.3-1.4) із сплатою процентів за період користування т(п.1.5 та 1.5.1) у загальному розмірі 10 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту. Також, за пунктом 1.6 погоджено процентну ставку 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Додатком №1 до даного договору є графік платежів, з якого вбачається що сумою кредиту є 5000 грн, строком на 20 днів зі сплатою відсотків за ці 20 днів у розмірі 10 грн. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк», отриманої судом у порядку витребування доказів, [PERSON] належить карта № [NUMBER] , на яку 01.10.2021 було зараховано 5000,00 грн. За договором факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 ТОВ «Мілоан» відступило до ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до даного договору факторингу, передано право вимоги і до боржника [PERSON] за договором №101804770 із загальною сумою заборгованості у розмірі 20010,00 грн. 10 січня 2023\~ року між\~\~ ТОВ «ВЕРДИКТ КАПТІТАЛ»\~ та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір\~ відступлення права вимоги\~ № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ\~\~\~ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги\~ за кредитними\~ договорами,\~ в тому числі, за витягом з реєстру боржників і до боржника [PERSON] за договором №101804770 із загальною сумою заборгованості у розмірі 29260,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитом становить 34260,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту: 5000 грн, заборгованості по відсоткам: 15010,00 грн та 14250,00 грн. Відповідно до ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Відповідь АТ КБ «Приватбанк» свідчить про належність банківської карти відповідачу та про зарахування на неї кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України\~зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1\~ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 01.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] у електронному вигляді кредитний договір №101804770. ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши на банківський рахунок [PERSON] кредит в сумі 5000,00 грн. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як правонаступника кредитора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Коллект Центр» перейшли всі права ТОВ «Мілоан» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101804770. Отже, ТОВ «Коллект Центр» являється новим кредитором у зобов`язанні. [PERSON] не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунками заборгованості. Таким чином позивач ТОВ «Коллект Центр» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Разом із цим, суд вважає, що розмір заборгованості за відсотками обґрунтований не у повному обсязі у зв`язку із наступним. Позивачем у позові вказано розмір заборгованості [PERSON] за відсотками у 29260,00 грн. \~ \~ \~ \~Відсотки за кредитним договором встановлені у пункті 1.5.2 та у графіку розрахунків, що є додатком №1 до договору, і за період кредитування 20 днів вони зазначені у чіткій сумі в 10,00 грн. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять доказів, що строк кредитування був пролонгований, відповідно до розділу 2.3 договору. \~ \~ \~ \~Суд констатує, що ставки процентів у підпункті 1.5.2 0,01 від залишку за кожен день користування (тобто 10 грн за 20 днів) та у підпункті 1.6 у 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом є різними. За таких обставин, суд вважає погодженим розмір процентів за 20 днів кредитування у 10 грн за ставкою 0,01% на день, що також зазначено і у графіку розрахунків. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 29260,00 гривень, яка існує станом на дату пред`явлення позову. Таким чином, вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування у 20 днів тобто після 21.10.2021. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. Для захисту прав позикодавця у розділі 4 договору про споживчий кредит, сторони погодили пеню та неустойку за прострочення погашень кредиту. Частиною другою статті 625\~ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627\~Цивільного кодексу\~України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст.\~625\~ЦК України позивач не заявляв. Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів. Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2ст.\~625\~ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв. У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Як було зазначено вище, для захисту прав позичальника у розділі 4 договору біло обумовлено фінансову відповідальність боржника за порушення його умов. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 20 денний строк кредитування в порядку підпункту 1.5.2 договору та додатку №1 до кредитного договору які становлять 10,00 грн. Таким чином, вірним розміром заборгованості відповідача є 5010,00 грн, що складається з 5000,00 грн за сумою основного боргу та 10,00 грн відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача. У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 5010,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст. 137 ЦПК). Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial