Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Озерний Микола Григорович про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка, кадастровий номер 3521785300:02:002:0021, площею 6,61 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, земельна ділянка, кадастровий номер 3521786800:02:002:0158, площею 2,53 га, яка розташована на території Червонополянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, земельна ділянка, кадастровий номер 3521785300:02:002:0157, площею 2,43 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. 29.11.2015 [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Звернувшись після смерті матері до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С.С., з метою оформлення спадкових прав, дізнався, про існування іншого заповіту, складеного 25.12.2018, яким мати заповіла позивачу одну земельну ділянку, кадастровий номер 3521785300:02:002:0157, площею 2,43 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Земельну ділянку, кадастровий номер 3521785300:02:002:0021, площею 6,61 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області заповіла [PERSON] . Земельну ділянку, кадастровий номер 3521786800:02:002:0158, площею 2,53 га, яка розташована на території Червонополянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області заповіла [PERSON] вважає, що його права порушені, оскільки він успадкував тільки частину майна, яке міг отримати у спадок. На час складання заповіту матері виповнився 81 рік. В останні роки життя в неї були розлади психіки та почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Внаслідок цього вона перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні КНП «Обласна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». Спроби поліпшити її психічний стан позитивного результати не мали. Станом на день посвідчення заповіту у матері спостерігався процес психічного розладу, відтак вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Почерк на заповіті значно відрізняється від дійсного почерку спадкодавця. Це може свідчити про те, що вона не сприймала дійсних подій і не усвідомлювала власних дій. Просить визнати заповіт, складений [PERSON] 25.12.2018 недійсним. 30 червня 2021 року представник відповідачів адвокат Кричун Ю.А. подав відзив, в якому вимоги не визнали, мотивуючи тим, що [PERSON] являлась матір`ю позивача та відповідача - [PERSON] та свекрухою [PERSON] до дня своєї смерті проживала за адресою [ADDRESS] , яка розташована через стінку від квартири відповідачів. У зв`язку із похилим віком [PERSON] догляд за нею здійснювали саме відповідачі. У 2017-2018 роках через травму стегна мала труднощі у самостійному пересуванні. В той час [PERSON] потребувала проведення операції, тому [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення про тимчасове поміщення [PERSON] до геронтологічного відділення КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». Вказане відділення призначене не лише для лікування, ай для догляду за людьми похилого віку. Саме з метою догляду за [PERSON] вона була тимчасово направлена до лікарні. Будь-яких проявів розладу психічного здоров`я у [PERSON] ніколи не спостерігалось і будь-якого лікування від психічних захворювань не проводилось. Через зневажливе ставлення позивача, [PERSON] у грудні 2018 року виявила бажання щодо складення заповіту, який був посвідчений за місцем її проживання. Під час складання заповіту нотаріус перевірив її дієздатність, роз`яснив зміст правових норм, надав прочитати вголос та особисто підписати бланки заповіту та реєстр. Просили у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Озерний Микола Григорович надав пояснення, в яких зазначив, що ним посвідчений оспорюваний заповіт за місцем проживання [PERSON] при посвідченні заповіту він керувався нормами права, які регламентують діяльність нотаріусів. При посвідченні заповіту ним не було порушено будь-яких норм, підстави для відмови у посвідченні заповіту були відсутні. Просив розглядати справу у його відсутність. Ухвалою суду від 15.04.2021 відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою від 06.07.2021 призначена судово-психіатрична експертиза. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 29.03.2022 надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 97. Ухвалою від 19.04.2022 поновлено провадження. Ухвалою від 09.02.2023 закрито підготовче провадження. Ухвалою 15.05.2024 призначена повторна комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Свідок [PERSON] суду показав, що він є зятем позивача, у [PERSON] були провали в пам`яті, вони возили їх в лікарню. Вона не признала сина свого у 2018, 2019 році. Свідок [PERSON] є племінником [PERSON] суду показав, що у 2018 році його попросили допомогти забрати [PERSON] з лікарні, вона не могла ходити, несли її на руках в квартиру. Свідок [PERSON] суду показала, що була сімейним лікарем [PERSON] , яка була лежача, тому приходила до неї додому, оглядала, призначала лікування. Їй відомо, що [PERSON] перебувала у психіатричній лікарні не у зв`язку із захворюванням, а тому, що не було деякий час кому за нею піклуватися. Будь-яких розладів психіки, провалів у пам`яті у неї не спостерігалось. Вона була орієнтовна у даті та часі та собі. Свідок [PERSON] була сусідкою [PERSON] , ходила до неї додому, допомагала [PERSON] доглядати за [PERSON] , коли та не змогла ходити. Проявів психічного розладу не було. Вона всих впізнавала. Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , була матір`ю позивача та відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . За життя, 25.12.2018, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу земельну ділянку, кадастровий номер 3521785300:02:002:0157, площею 2,43 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Земельну ділянку, кадастровий номер 3521786800:02:002:0158, площею 2,53 га, яка розташована на території Червонополянської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області заповіла синові [PERSON] . Земельну ділянку, кадастровий номер 3521785300:02:002:0021, площею 6,61 га, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області заповіла невістці [PERSON] . Позивач зазначає, що 29.11.2015 [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Звернувшись після смерті матері до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С.С., з метою оформлення спадкових прав, дізнався, про існування оспорюваного заповіту, складеного 25.12.2018, яким порушуються його права на отримання всих трьох земельних ділянок у спадок. Вважає, що мати у віці 81 рік, станом на день посвідчення заповіту, мала психічні розлади, тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За клопотанням позивача судом призначена посмертна судово-психіатрична експертиза згідно висновків якої, [PERSON] на момент складання заповіту страждала атеросклеротичною деменцією та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За клопотанням представників відповідача судом призначена комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза. За висновком експерта № 35-П від 02.09.2025 [PERSON] під час складання заповіту 25.12.2018 виявляла (страждала) на психічний розлад у формі атеросклеротичної (судинної) деменції. За своїм психічним станом у той період не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивач зазначає, що на час складання заповіту [PERSON] було 81 рік. Вона страждала на психічні розлади, провали в пам`яті та не орієнтувалась іноді в часі та просторі. Висновку судово-психіатричного експерта № № 35-П від 02.09.2025 [PERSON] під час складання заповіту 25.12.2018 виявляла (страждала) на психічний розлад у формі атеросклеротичної (судинної) деменції. За своїм психічним станом у той період не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вбачає, що наявні підстави для визнання заповіту від 25.12.2018 недійсним, а тому приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача. Виходячи з вищекладеного,

Outcome: approved