Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

02.09.2025 адвокат Литовченко Сергій Іванович в інтересах [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із заявою, у якій просить встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , померлий [INFO] в с. Пришиб Балаклійського району Харківської області є батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] народилась [INFO] в селі Грузливець Червоноармійськоо району Житомирської області. В її свідоцтві про народження в графі відомості про батька зазначений [PERSON] , у відомостях про матір зазначено [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вказана ситуація виникла в результаті того, що в свідоцтві про народження заявниці відсутні відомості про біологічного батька, так як її мати [PERSON] та її біологічний батько - [PERSON] не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі. Мати та біологічний батько заявниці були необізнаними та не приділяли належну увагу в реєстрації дітей. За своє життя батько та мати заявниці народили шість дітей. [INFO] мати заявниці [PERSON] померла, [INFO] помер біологічний батько заявниці - [PERSON] . Батько за етнічним походженням був корінним литовцем, так як народився в Литві в Варняйському районі 21 жовтня 1938 року. За життя мати заявниці [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту родинних відносин її чоловіка [PERSON] з їх спільною донькою [PERSON] , [INFO] , яка може підтвердити, [PERSON] є їх спільним батьком. Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для проведення дій юридичного характеру, а саме отримання громадянства Литви за спрощеною процедурою, що змусило звернутися до суду з вказаною заявою. \~ \~ \~ \~Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.09.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявниця та її представник адвокат Литовченко С.І. заяву підтримали з підстав, викладених в заяві, наполягали на її задоволенні. Заявниця зазначила, що батько [PERSON] приймав участь у її житті, водив її до школи, але докази, які підтверджують вказаний факт, у неї відсутні. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердила те, що заявниця є рідною донькою [PERSON] . Вказала, що місяць тому вона разом з братом провели ДНК-експертизу, яка підтвердила їх спорідненість. Заслухавши заявницю, її представника адвоката Литовченка С.І., заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до положень ст. ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема, з роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 130 СК України, за якою в разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, якою визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилась [INFO] у с. Грузливець Червоноармійського району Житомирської області, що підтверджується копією її паспорта, серії [NUMBER] (а.с. 10), свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 17) 26.05.1990 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », який було розірвано 17.07.2012 (а.с. 19, 20). 15.01.2015 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 21, 22). З копії свідоцтва про народження заявниці убачається, що в графі батько записано [PERSON] , у графі мати [PERSON] (а.с. 17). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України № 00050589585 від 10.04.2025 встановлено, що у свідоцтві про народження заявниці відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 18). [INFO] померла мати заявниці [PERSON] (а.с. 23). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 25.06.1999 заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин задоволено; встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-26). На підставі вказаного рішення [PERSON] видано повторно свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , де батьком зазначено [PERSON] (а.с. 27, 29-30). Зміна прізвища [PERSON] на « [PERSON] » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 28). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] (а.с. 24). Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини третя, четверта статті 4 ЦПК України). Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21березня 2018 року в справі №543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі №225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року в справі №562/1155/18, від 17 лютого 2021 року в справі №373/2257/18. Пояснення сестри заявниці [PERSON] про те, що [PERSON] є рідним батьком як її, так і заявниці, за відсутністю інших доказів на підтвердження таких обставин, суд оцінює критично. Для з`ясування факту батьківства також необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 травня 2009 року в справі «KALACHEVA v. RUSSIA», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Клопотань про допит свідків чи про витребування доказів, що свідчать про кровну спорідненість [PERSON] з заявницею, про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи заявниця та її представник не заявляли. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять та заявником не надано до суду достатніх, достовірних та належних доказів відповідно до вимог статей 76-77 ЦПК України на підтвердження факту батьківства [PERSON] , тому у задоволені заяви слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed