Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК», від імені та в інтересах якого діє представник - Гурський Г.Ю., через систему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 2550513565-566173 від 31.12.2021, в розмірі 14 686,14 грн; судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн просять покласти на відповідачку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31.12.2021 року між [PERSON] та\~ТОВ «КОШЕЛЬОК»\~був укладений\~договір №\~2550513565-566173\~про надання\~коштів у\~позику,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~на суму\~кредиту у\~розмірі 7\~000,00\~грн з\~початковим строком\~кредитування -\~13\~днів з\~дисконтною відсотковою\~ставки,\~яка становить\~0,01%\~на добу\~за початковий\~строк кредитування\~(лояльний\~період)\~визначений п.\~3.6.\~п.\~3.7.\~договору;\~базовою процентною\~ставкою,\~становить 2.2%\~на добу\~за продовжений\~строк користування\~кредитом визначений\~п.\~3.5.,\~п.\~3.6.,\~п.\~3.7.,\~п.\~3.8.\~договору;\~за яким\~відповідачка зобов`язалась\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом,\~відповідно до\~умов та\~правил,\~зазначених у\~договорі.\~Зазначений договір\~укладено згідно\~статей 207,\~639\~Цивільного кодексу\~України та\~із застосуванням\~норм Закону\~України «Про\~електронну комерцію»,\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис»,\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»,\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~Правил надання\~позики на\~умовах фінансового\~кредиту Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «КОШЕЛЬОК».Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор 7016, для підписання кредитного договору №2550513565-566173. Відповідачка не повернув своєчасно суму позики, нараховані відсотки за користування позикою для погашення заборгованості за позикою, відповідно до умов договору кредиту. Однак, відповідачка не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 14 686,14 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 5 321,00 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою - 9365,14 грн. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 30.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо відомості за фактом випуску банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 30.12.2021 по 12.04.2022. Ухвалою суду від 04.11.2025 року у задоволенні заяви представника відповідачки [PERSON] адвоката Кислого А.М. про участь у судовому засіданні по вказаній цивільній справі в режимі відеоконференції було відмовлено на підставі недотримання останнім вимог ст. 212 ЦПК України. 25.11.2025\~року\~представник\~відповідачки [PERSON] \~\~адвокат\~Кислий А.М.\~через підсистему\~«Електронний суд»\~подав клопотання,\~у якому\~просив відкласти\~розгляд справи\~у зв`язку\~з неможливістю\~прибути у\~судове засідання\~через зайнятість.\~Проте,\~доказів поважності\~причин неявки\~у судове\~засідання та відкладення розгляду справи суду не надано. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином, причини неявки відповідачка суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань від відповідачки не надходило. У судове засідання представник позивача Гурський Г.Ю. не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд\~справи за відсутності представника позивача. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.\~131\~ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки звернення до суду передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби. Суд доходить висновку, що сторона відповідача мала достатньо часу, щоб скористуватись своїм процесуальним правом на висловлення своєї позиції по справі, подачу відзиву на позовну заяву, проте сторона відповідача своїм правом не скористаласт, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказах, що не суперечить ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, доходить наступного висновку. Встановлено, що 31.12.2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] укладений Договір №2550513565-566173 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Далі Договір, Договір № 2550513565-566173). Відповідно до п.п. 1.1-1.3.1 Договору № 2550513565-566173) кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту споживчий кредит. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним. Кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.2.1. Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно з п. 2.1, 2.5 Договору № 2550513565-566173 кредит надається строком на 13 (тринадцять діб ) днів, (далі «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Датою отримання кредиту вважається дата списання відповідноі? суми з рахунку кредитодавця. Вищезазначена дата отримання кредиту зазначається у Графіку розрахунків, що є Додатком до цього Договору. Цей Договір, відповідно до п.п. 9.1, 9.4. Договору, є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК»». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких знаходиться на сайті кредитодавця : https://koshelok.net. Правила надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (далі - Правила) визначають порядок і умови надання та обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (надалі «Кредитодавець») грошових коштів на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору. Відповідно до\~умов розділу\~Правил,\~зокрема п.п.\~5.19,\~5.20\~розділу 5,\~п.п.\~6.1,\~6.2,\~6.4\~розділу 6\~Правил заявник\~підписує Договір\~накладанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором згідно\~розділу 5\~цих Правил.\~Кредитодавець підписує\~Договір шляхом\~використання факсимільного\~відтворення аналога\~підпису уповноваженої\~особи та\~відбитку печатки\~Кредитодавця згідно\~розділу 5\~цих Правил\~після повної\~ідентифікації особи\~Заявника/Позичальника\~відповідно до\~цих Правил,\~Договору та\~внутрішньої політики\~з надання\~кредитів Кредитодавця.\~Заявник підтверджує\~свою повну\~обізнаність та\~згоду з\~усіма істотними\~умовами Договору\~з моменту\~підписання Договору\~за допомогою\~електронного підпису\~в Особистому\~кабінеті,\~доступ до\~якого здійснюється\~за допомогою\~унікальної комбінації\~Логіну та\~Паролю Особистого\~кабінету.\~Сторони домовилися,\~що Договір\~укладається в\~електронній формі,\~а саме:\~на Сайті\~Кредитодавця https://koshelok\~згідно статей\~207,\~639\~Цивільного кодексу\~України та\~із застосуванням\~норм Закону\~України «Про\~електронну комерцію»,\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис»,\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг».\~Підписання Позичальником\~Договору відбувається\~шляхом використання\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором.\~Безпосереднє підписання\~Договору,\~Додаткової угоди,\~Графіку платежів\~та інших\~документів здійснюється\~Позичальником шляхом\~надсилання Позичальником\~Кредитодавцю одноразового\~ідентифікатора через\~свій Особистий\~кабінет.\~Одноразовий ідентифікатор\~надсилається Кредитодавцем\~Заявнику/Позичальнику\~засобом зв`язку,\~вказаним під\~час реєстрації\~на Сайті\~Кредитодавця шляхом\~направлення електронного\~листа на\~адресу електронної\~пошти,\~яка зазначена\~у Заявці\~(або\~вказана у\~Особистому кабінеті\~Заявника/Позичальника),\~та/або\~СМС-повідомленням\~на мобільний\~телефон,\~вказаний у\~Заявці (або\~вказаний у\~Особистому кабінеті\~Заявника/Позичальника).\~Виконання цих\~дій означає\~прийняття Позичальником\~всіх умов\~Договору та\~його укладання\~в електронному\~вигляді,що\~згідно пункту\~12\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» прирівнюється\~до укладення\~Договору в\~письмовій формі\~та підписаного\~власноруч. Підписання сторонами Договору в електронному вигляді створює такі ж правові зобов`язання та наслідки, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в письмовій формі. Відповідно до п. 9.5 Договору сторони діи?шли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись одноразовии? ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону Украі?ни «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Статтею 634\~ЦК\~України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~13 Закону України\~«Про споживче\~кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно з п.п. 5, 7 ч. 1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до ч.ч. 3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний підпис\~одноразовим ідентифікатором\~-\~дані в\~електронній формі\~у вигляді\~алфавітно-цифрової\~послідовності,\~що додаються\~до інших\~електронних даних\~особою,\~яка прийняла\~пропозицію (оферту)\~укласти електронний\~договір,\~та надсилаються\~іншій стороні\~цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації\~автора електронного\~документа може\~використовуватися електронний\~підпис. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до положень статей\~5,\~15 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Статтями 17, 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання електронних даних за участю третіх осіб, може здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без їх використання (ч. 1 ст. 17 Закону). Електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки (ч. 5 ст. 18 Закону). Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20 підтвердив, що укладення кредитного договору через особистий кабінет із підтвердженням за допомогою смс-коду відповідає вимогам письмової форми правочину. У іншій \~справі від 12.01.2021\~№524/5556/19\~ВС дійшов такого висновку:\~«Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є … комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.\~Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено\~…» Аналогічну правову позицію висловлено також у постанові ВС у справі від 07.10.2020\~№127/33824/19, де зазначив, що\~«Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету й договір між позичальником та ТОВ не був би укладений», а також зазначив, що електронний договір, укладений шляхом послідовності дій, передбачених системою (зокрема підтвердження через смс-код), має таку ж юридичну силу, як і паперовий документ із власноручним підписом. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~не оспорюється\~сторонами Договір\~№ 2550513565-566173 від 31.12.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам\~Цивільного кодексу України\~та іншого чинного законодавства України. Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідачкою, дія договору підтверджується фактом користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідно до ч.ч. 1-2\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до листа Центрального відділення ПАТ «МТБ Банк» у м. Києві (вих. від 15.07.2025 №07/605-07/581, надано підтвердження директору ТОВ «КОШЕЛЬОК», про те що 31.12.2021 о 10:07 з сумою платежу 7000,00 грн операція з переказу грошових коштів була успішно проведена через систему «xPay» та зарахована на картку№ [NUMBER] (ID транзакції [NUMBER] , ID кредиту [NUMBER] , ID заявки на кредит 566173). На підтвердження вищевказаного системою «xPay» надано повідомлення, що 31.12.2021 була проведена успішна транзакція (ордер ID транзакції 49777793) про зарахування коштів клієнту в сумі 7000,00 грн, опис замовлення: «Видача кредитних коштів, Договір займу №2550513565-566173). Окрім того, на виконання ухвали суду від 30.09.2025 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла відповідь з випискою по рахунку № [NUMBER] за період 30.12.2021-12.04.2022, з яких вбачається, що на ім`я відповідачки з [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) на яку 31.12.2021 року здійснено зарахування переказу грошових коштів в сумі 7000,00 грн. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачкою не визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10березня 2021 у справі № 607/11746/17). Враховуюч викладе суд вважає доведеними факт укладання 31.12.2021 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] . Договору №2550513565-566173 в електронній формі та виконання ТОВ «КОШЕЛЬОК» свої зобов`язання перед відповідачкою. У відповідності до положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами оскільки вони уклали договір та набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до детального розрахунку заборгованості за Договором №2550513565-566173 від 31.12.2021, заборгованість [PERSON] становить 14 686,24 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 5 321,10 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою - 9365,14 грн. Водночас, позивач самостійно визначив обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення та просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 14 686,14 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 5 321,00 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою - 9365,14 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проте, суд не погоджується з сумою заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки та сумою, яка міститься в розрахунку заборгованості за Договором №2550513565-566173 від 31.12.2021 з огляду на наступне. Частинами 1-3\~ст.1056-1 ЦК України\~визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 1\~ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п.п. 1.3.1-1.3.3 Договору проценти за користування кредитом: 14 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. Віповідно до п.п 3.1-.3.5 Договору проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. Нарахування процентів за цим Договором здіи?снюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здіи?снюватиметься згідно графіка платежів, що є Додатком до цього Договору. Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону Украі?ни «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсотковоі? (процентноі?) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 7013 грн, або 100% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 14 грн, або 0% від суми кредиту. Сторони погоджуються що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми Кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку і?х застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,85 розповсюджуються на весь період користування кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.3.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування. При цьому,\~як встановлено\~судом раніше,\~упункті 2.1 Договору від 31.12.2021 року сторонами узгоджено, що кредит надається на на 13 (тринадцять діб ) днів, (далі «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Відповідно до пункту 2.2 Договору сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. Вказані строки дії Договору визначені і в паспорті споживчого кредиту до Договору №2550513565-566173 від 31.12.2021. У той же час згідно із п.3.6 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні 212 ст. ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому, згідно з Графіком платежів кредитного договору №2550513565-566173 вбачається, що грошові кошти надано [PERSON] на період з 31.12.2021 року по 12.01.2022 року, сума кредиту 7000,00 грн. Сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 0,13% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або дев`ять гривень 10 копійок. (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування Кредитом у розмірі 0,01% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або ноль гривень 70 копійок (у грошовому виразі); 2) суму Кредиту у розмірі 7000,00 (у грошовому вираженні). Відповідно до вимог\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №2550513565-566173 щодо строку його дії - 13 календарних днів згідно пункту 2.1 чи 103 календарних днів (13 днів Лояльний період + 90 днів продовження строку згідно 212\~ЦК України) згідно пункту 3.6. та процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17). Однак, позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 3.7 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 3.8 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору. У даному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Враховуючи наведене, суд виходить з того, що починаючи з 13.01.2022 року у ТОВ «КОШЕЛЬОК», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором № 2550513565-566173. Окрім того, суд зазначає, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може розглядатися як «відкладальна умова» в розумінні частини першої\~статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначений між сторонами згідно кредитного договору. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що п.3.6 Договору прямо суперечить п.2.1 цього Договору, паспорту споживчого кредиту, графіку погашення кредиту та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції. У справі, що переглядається, позивач не заявляв до стягнення з відповідачки неустойки, 3% річних та інфляційних витрат в порядку, встановленому частиною другою\~статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення відповідачкою [PERSON] виконання грошового зобов`язання за Договором № 2550513565-566173, та в свою чергу здійснив їх нарахування як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому\~статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачкою умовам Договору. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) та в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18), на які заявник послався в касаційній скарзі, вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. З розрахунку заборгованості за Договором № 2550513565-566173 вбачається, що станом на закінчення строку дії договору відповідачки оплатила відсотки за користування кредитом у розмірі 9,10 грн. Окрім того, 22.01.2022, після закінчення строку дії Договором № 2550513565-566173 вносила плату в розмірі 1212,00 грн, які неправомірно були зараховані позивачем в якості сплати за користування кредитом, яка на переконання суду повинна була зараховуватись в суми заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, заборгованість відповідачки за тілом кредиту повинна складати 4109,10 грн (5321,10 грн (сума заборгованості за наданим кредитом) 1212,00 грн (сума зарахована за сплату відсотків за користування кредитом ), яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Враховуючи, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, доказів які б спростували наявність заборгованості перед позивачем, чи про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за сумою кредиту за Договором № 2550513565-566173 від 31.12.2021 в розмірі 4109,10 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач просить покласти на відповідачку витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025 року укладеного між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та додаток до договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025 року з переліком послуг, що входять до складу правничої допомоги із зазначенням загальної суми 10000,00 грн; копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю Гурського Г.Ю. серії ДН № 5506 від 13.05.2019 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 висловив позицію про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. У поставні від 22 жовтня 2025 року по справі № 761/415/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виснував, що за відсутності клопотання іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не надходило. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 10000,00 грн є співмірними позовним вимогам. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 2360 від 01.08.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, що відповідає коефіцієнту 0,8 від 3028,00 грн (ставка судового збору, визначена ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд частково задовольнив позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 2797,94 грн (4109,10х10000,00/14686,14). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 677,77 грн (4109,10х2422,40/14686,14).

Outcome: partial