Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Поляков Олексій Володимирович через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №661681589 від 03.03.2023 року в розмірі 44901,05 грн., та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2023 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №661681589 на суму 8700 грн. Зазначає, що відповідно до договорів відступлення права вимоги до ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №661681589 від 03.03.2023 року на суму 44901.05 грн, яка складається з 8699,80 грн. заборгованості по тілу кредиту, 36201,25 грн. заборгованість по несплачених відсотках. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2025\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві просить відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначає, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги, а тому позивач не є належним позивачем у даній справі. Окрім цього зазначає, що позивачем неправильно нараховано суму заборгованості, не враховуючи строк дії кредиту та не враховано процентну ставку відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». (а.с.115-134) 01.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Полякова Олексія Володимировича надійшла відповідь на відзив у якій просить позов задовольнити. Зазначає, що відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Також зазначає, що згідно умов договору строк користування коштами становив 1826 днів, однак фактично кредит діяв лише 169 днів з 03.3.2023 року по 19.08.2023 року. (а.с.135-143) У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 03.03.2023 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №661681589 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором MNV344ТR. (а.с.19 зворот-27). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 8700 грн, орієнтовна дата повернення 23.03.2023 року, сторонами погоджено дисконтний період 30 днів, погодили термін дії договору 5 років. Також погоджено процентні ставки: у розмірі 0.82% за кожен день користування кредитом до 23.03.2023 року, з наступного дня після 23.03.2023 року у розмірі 2.05% за кожен день користування кредитом, 2.98% за кожен день користування кредитом після закінчення дисконтного періоду. Окрім цього сторонами погоджено умови видачі та повернення кредитних коштів. (а.с.19 зворот-27). До договору №661681589 від 03.03.2023 року позивачем також долучено заявку на отримання грошових коштів в кредит та паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ». (а.с.17-19) На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено платіжне доручення від 03.03.2023 року, відповідно до якого отримувачем коштів зазначено [PERSON] код [NUMBER] , кредит рах №4441-11хх-хххх-8198, сума 8700.00. У призначенні платежу зазначено: переказ коштів згідно договору №661681589 від 03.03.2023 року, [PERSON] код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-2962, сума 10500 грн., та довідку відповідно до якої 03.07.2023 року завершена платіжна операція щодо переказу платник- ТЗОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» одержувач - [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] , на рахунок/платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-8198, сума 8700 грн. (а.с.43, 50) Дана обставина також підтверджується відповіддю представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - Старомінської Ірини, відповідно до якої на банківську картку № [NUMBER] , яка емітована банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 03.03.2023 року було зарахування коштів у сумі 8700 грн. (а.с.114) 28.11.2018 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором (а.с.39-44). Відповідно до п.2.2 вказаного Договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1). Відповідно до пункту 1.3 вказаного Договору факторингу, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з п.8.1 цього Договору факторингу, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони). 28.11.2019 року додатковою угодою №19 строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було продовжено до 31.12.2020 року, при цьому відповідно до п.2 вказаної угоди, умови Договору залишилися без змін. (а.с.45). 31.12.2020 року додатковою угодою №26 Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, а строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року закінчується 31.12.2021 року (п.8.2.) (а.с.46-50). 31.12.2021 року додатковою угодою №27 строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було продовжено до 31.12.2022 року, при цьому відповідно до п.2 вказаної угоди, умови Договору залишилися без змін. 31.12.2023 року додатковою угодою №32 строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, було продовжено строк дії договору до 31.12.2024 року. Відповідно до реєстру прав вимоги №230 від 23.05.2023 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №661681589 від 03.03.2023 року. (а.с.51-66) 31.07.2024 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №31/0724-01. Відповідно до реєстру №2 від 31.07.2024 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №661681589 від 03.03.2023 року. (а.с.67-72, 84) 29.05.2025 року між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №29/05/25-Е. Відповідно до реєстру боржників від 29.05.2025 року до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №661681589 від 03.03.2023 року. (а.с.73-83) Суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність доказів на підтвердження переходу прав вимоги до позивача, оскільки такі спростовуються наявними матеріалами справи. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У справі яка розглядається, за умовами укладеного між сторонами договору №661681589 від 03.03.2023 року, такий укладено на орієнтовний строк до 23.03.2023 року, з можливістю подальшої пролонгації на визначених договором умовах, до повного повернення кредиту, загальний строк договору 5 років (пункти 2.3,11.1 договору). Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинен був повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків. Вказана вимога позивачем дотримана, що відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися з 03.03.2023 року по 19.08.2023 року, тобто, в межах дії кредитного договору та на умовах договору. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги розрахунки заборгованості, надані позивачем, відповідно до яких загальна заборгованість відповідача за договором №661681589 від 03.03.2023 року становить 44901,05 грн. яка складається з 8699,80 грн. заборгованості по кредиту, 36201,25 грн. заборгованості по процентам. (а.с. 44-48) Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо розміру денної процентної ставки, яка на думку відповідача не повинна перевищувати 1%. Оскільки, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися з 03.03.2023 року по 19.08.2023 року. Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Представник позивача при подачі позовної заяви просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved