Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Українські фінансові\~операції»(по тексту - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - відповідача) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено договір № 4761461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «57906». За умовами договору сума кредиту складала 6000,00 грн, строк кредиту 360 днів: з 24.06.2024 по 19.06.2025. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 6000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ «Сенс Банк». 27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором № 4761461 від 24.06.2024 на загальну суму 28257,83 грн, з якої заборгованість по тілу кредиту - 5999,97 грн, заборгованості за процентами - 19257,86 грн та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 3000 грн. Станом на дату укладання договору факторингу від 27.02.2025 року № 27/02/2025, строк дії договору № 4761461 від 24.06.2024 не закінчився. Позивачем з 27.02.2025 донараховано відсотки у розмірі 9989,95005 грн, що не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, оскільки нараховані в межах строку кредиту. Таким чином, посилаючись на приписи законодавства позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість загальною сумою 35247,78 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 5999,97 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у розмірі 19257,86 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем у розмірі 9989,95005 грн; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Крім того, в порядку визначеному ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідачки на користь позивача. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 22.10.2025 представник позивача Дідух Є.О., в інтересах ТОВ «Українські фінансові\~операції» через систему «Електронний Суд» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи; задоволено клопотання представника позивача Дідуха Є.О. та витребувано від АТ «Сенс\~Банк» письмові докази. У судове засідання представник позивача не з`явилася. У позовній заяві представник позивача просила розгляд справи проводити без участі позивача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. У судові засідання 19.11.2025 та 02.12.2025 відповідачка не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Конверти повернувся на адресу суду з позначкою "адресат відсутній". Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено, що між сторонами виник спір у сфері споживчого кредитування. 24.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладений договір № 4761461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 20-29). Договір укладений та підписаний сторонами в електронній формі. Відповідачка підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2. договору Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту- 6000,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Згідно з п. 2.1., 2.2. договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту:24.06.2024 або 25.06.2024. Пунктом 4.1 договору визначено, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3 договору. Судом встановлено, що відповідачка до укладення кредитного договору, 24.06.2024 підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування (а. с. 18-19). Договір № 4761461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.06.2024 укладений відповідно до Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "Лінеура Україна", затверджених наказом директора № 43-ОД від 05.04.2024 (а.с. 50-52). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення 24.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою договору № 4761461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. У матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідачки було обмеженим і не відповідало її внутрішній волі. У договорі викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить його підписання ними. Факт виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за договором № 4761461 від 24.06.2024 та перерахування відповідачці 24.06.2024 грошових коштів в розмірі 6000,00 грн, підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення" від 06.03.2025 № 1-0603 (а.с. 45), а також листом АТ «Сенс Банк» від 07.11.2025 № 15571-БТ-32.3/2025 разом з випискою з рахунку (а.с. 114, 115). Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 6000,00 грн. Натомість, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов договору № 4761461 від 24.06.2024. 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «Українські фінансові операції» як фактором укладено договір факторингу № 27/02/2025, на підставі якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до боржників (а.с. 64-66). Відповідно до реєстру боржників від 27.02.2025, від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 4761461 від 24.06.2024 на загальну суму 28257,83 грн, із якої 5999,97 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19257,86 грн - сума заборгованості за відсотками; 3000,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 53-54). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). У матеріалах справи відсутні докази того, що умови договору факторингу від 27.02.2025 № 27/02/2025, його форма, порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства. Суд вважає, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідачки за договором № 4761461 від 24.06.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» станом на 27.02.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором № 4761461 від 24.06.2024 становила 28257,83 грн, з яких: тіло кредиту - 5999,97 грн; проценти за користування кредитом - 19257,86 грн; штрафні санкції - 3000,00 грн (а. с. 55-58). За розрахунком заборгованості позивача за договором № 4761461 від 24.06.2024 за період із 28.02.2025 по 18.06.2025 включно були нараховані проценти за користування грошовими коштами в сумі 9990,00 грн (а.с. 59-60). Згідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 4761461 від 24.06.2024 у загальній сумі 35247,78 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 5999,97 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором у розмірі 19257,86 грн; суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем у розмірі 9989,95 грн. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 4761461 від 24.06.2024 у загальній сумі 35247,78 грн. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, - суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Дані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22. Також суд наголошує на тому, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 24.06.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування,- є такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Положеннями статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 15). У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, та суд дійшов такого висновку. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №\~826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження № 61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Як слідує із матеріалів справи правничу допомогу позивачу надавав адвокат Дідух Є.О., який діяв на підставі укладеного договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн стороною позивача надано: договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між ТОВ "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідух Є.О. (а.с. 92-93), заявку № 4761461 від 01.08.2024 до договору № 01/08/2024-А (а.с. 35-36), акт прийому-передачі виконаних робіт № 4761461 згідно з договором № 01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким адвокатом Дідух Є.О. надано юридичні послуги на загальну вартість 10000,00 грн (а.с. 33), детальний опис робіт (наданих послуг) № 4761461 від 14.10.2025 (а.с. 34), рахунок на оплату № 4761461-2025 від 14.10.2025 по договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10000,00 грн (а.с. 40), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 82), довіреність від 01.08.2024 (а.с. 91). Разом з тим, до вартості витрат на правничу допомогу позивачем безпідставно включено: складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду справи (відповідь на відзив, письмові пояснення, клопотання), вартістю 1640,00 грн, представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях вартістю 1640,00 грн. Доказів надання таких послуг матеріали справи не містять. Враховуючи, що ця категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, ціну позову, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, а також те, що всі обставини справи були встановлені при розгляді справи без участі представника позивача, часткове задоволення позову, то суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт. За вказаних обставин, суд вбачає підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача та, виходячи з засад розумності, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Покликаючись на положення статей 259-261, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial