Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій зазначено, що 15.09.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2026071011. Розділ 2 Догоовру (Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2026071011_CARD, передбачає, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положенням договорів та усіх додатків до них, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Згідно з умовами договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідача, було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов договору банк нараховує проценти у розмірі 5% в місяць. На виконання умов договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно з випискою з карткового рахунку відповідачем використано кредит в загальному розмірі 12600,00грн. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед Первісним Кредитором у зв`язку із використанням кредитного ліміту, відповідач здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком шляхом поповнення цього рахунку у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви. За час користування картковим рахунком відповідач здійснила поповнення рахунку на загальну суму 28411,20грн. (враховуючи те, що кредитний ліміт могло бути повністю/частково використано і погашено кілька разів підряд). Останній платіж надійшов 17.06.2022 року на суму 1,43 грн. Таким чином, сплачуючи кредит, відповідач, додатково до зазначеного, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 20.09.2024 року між АТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 01.02-24/24, відповідно до якого АТ «ОТП Банк» відступило (передало) ТОВ «СВЕА Фінанс» права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги, що належали АТ «ОТП Банк», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зокрема і за заборгованістю [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2026071011 від 15.09.2019 року. Позивачем жодних нарахувань за договором з моменту набуття права вимоги не здійснювалося. Відповідач на користь позивача жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснювала, тому на дату її подання заборгованість за картковим рахунком за договором № 2026071011 від 15.09.2019 року становить 26714,96 грн., з якої: заборгованість по тілу кредиту 12 600 грн., заборгованість по відсотках і комісії 14114,96 рн. Враховуючи те, що відповідач не виконує умови договору та вимоги позивача щодо погашення заборгованості, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2026071011 від 15.09.2019 року у загальному розмірі 26714,96 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2422, 40 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2026071011, за умовами якого банк надає кредит, а позичальник отримує його на умовах: загальний розмір кредиту 4434,28грн. , дата остаточного повернення кредиту 15 вересня 2021 року, строк на який видається кредит визначений графіком, комісія за управління кредитом щомісячно, розмір 0% від суми кредиту, предоплата позичальника 420,00грн. Згідно п. 1.2. договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися: фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних . Згідно розділу 2 договору Заява анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 2026071011 від 15.09.2019 року вбачається, що банк взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідача, було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Згідно умов договору банк нараховує проценти у розмірі 5% в місяць. В Додатку № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили порядок сплати платежів за користування кредитними коштами. Позивачем подано до позову копію письмового кредитного договору № 2026071011 від 15 вересня 2019 року, паспорту споживчого кредиту, додатки до договору графік платежів та розрахунок загально вартості кредиту, анкети-заявки, які підписані відповідачем. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. При цьому відповідачка частково здійснювала платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та відсоткам, але не своєчасно та не в повному обсязі, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Як вбачається з долучених до позовної заяви копій виписки по рахунку відповідача та Розрахунку заборгованості, відповідач тривалий час користувалася кредитними коштами, здійснила поповнення рахунку на загальну суму 28411,20грн. (останній платіж здійснено 17.06.2022 на суму 1,43грн.). Відтак, виникла заборгованість, що підтверджується копією розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.09.2019 № 2026071011_CARD, відповідно до якого прострочена заборгованість за станом на 20.09.2024 склала 26714,96грн., що включає заборгованість за «тілом» кредиту у розмірі 12600,00грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 14114,96грн. 20.09.2024 між АТ «ОПТ БАНК» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-24/24, у відповідності до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до боржників в розмірі Портфеля заборгованості. Відповідно до копією Витягу з реєстру боржників № 2 від 20.09.2024р. до договору факторингу № 01.02-24/24, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2026071011_CARD на загальну суму в розмірі 26714,96грн., що включає заборгованість за «тілом» кредиту у розмірі 12600,00грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 14114,96грн. Позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») є юридичною особою, яка надає фінансові послуги, що підтверджено копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копією статуту ТОВ «СВЕА ФІНАНС»,затвердженого 25.03.2024р. № 1. Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №214/6975/15). Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України. Так, у постанові від 15.05.2025 у справі № 488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, судом встановлено, що Кредитодавець на виконання умов укладеного з відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши відповідачеві можливість користуватися коштами на картковому рахунку, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому за станом на день відступлення права вимоги Відповідач мав перед Кредитодавцем заборгованість у загальному розмірі 26714,96грн., що включає заборгованість за «тілом» кредиту у розмірі 12600,00грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 14114,96грн., правильність нарахування яких, зокрема й з огляду на пропорційність співвідношення із заборгованістю з «тілом» кредиту, не викликає у суду сумніву та не заперечувалось відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову (зокрема, й розміру заборгованості) до суду не подавав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України). Вдповідно до п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно положень статтей 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч.1-4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved