Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» Альховська І.Б. звернулась до\~ суду з\~вищезазначеною позовною\~заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що між [PERSON] та АТ «КредоБанк» було укладено кредитний договір № CL-286795, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти, які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки, комісію та інші платежі. У зв`язку з тим, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, станом на 08.11.2023 виникла заборгованість в сумі 318\~766,04 грн., яка складається з наступного: 108\~714,86 грн. за строковим тілом кредиту, 65\~843,43 грн. за простроченим тілом кредиту, 5417,01 грн. за строковими відсотками, 138\~790,74 грн. за простроченими відсотками. За період з 09.11.2023 по 28.02.2025 на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 28.02.2025 148 137,66 грн.. Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 148137,66 грн. Загалом сума заборгованості за Кредитним договором складає 466 903,70 грн. 08.11.2023 у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024 рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № CL-286795 в сумі 466\~903,70 грн., яка складається з наступного: 108\~714,86 грн. за строковим тілом кредиту, 65\~843,43 грн. за простроченим тілом кредиту, 5417,01 грн. за строковими відсотками, 138\~790,74 грн. за простроченими відсотками, за строковими відсотками 148\~137,66 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 07.04.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2025 закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, не заперечувала проти винесення заочного рішення, проведення судового засідання без її участі, про що до суду подала письмову заяву (а.с.63-65). Відповідачка [PERSON] жодного разу в судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судової повістки та копії ухвали про відкриття поводження у справі за зареєстрованим місцем проживання. Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таки х умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомила, заяв по суті справи не подала. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, 07.08.2020 відповідачка [PERSON] звернулась до ПАТ «Кредо банк» з анкетою-заявою № CL-286795 фізичної особи на отримання готівкового кредиту (а.с.27-28). 07.08.2020 між [PERSON] та АТ «КредоБанк» було укладено кредитний договір № CL-286795, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 190 000 грн. строком на 60 місяців, терміном до 06.08.2025. Кредит наданий [PERSON] на поточні потреби та на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (п.2.4). Кредит видано у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.4 Договору. Відповідача зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 35% (п.4.1) (а.с.21-25). Згідно з графіком платежів загальна вартість кредиту складає 408\~486,08 грн. з яких 190\~000 грн. тіло кредиту, 218\~286,08 грн. відсотки за користування кредитом, 200 грн. РКО (а.с.26). Згідно з випискою по особовим рахункам з 07.08.2020 по 07.11.2023 [PERSON] здійснювала повернення кредитних коштів, однак не в повному обсязі (а.с.80-93). Згідно з розрахунком заборгованості за період з 02.11.2020 по 08.11.2023 за кредитним договором станом на 28.02.2025 [PERSON] має заборгованість в сумі 466903,70 грн.: 148\~137,66 грн. відсотки, 318\~766,04 грн. заборгованість станом на 08.11.2023 (за строковим тілом кредиту 108\~714,86 грн., за простроченим тілом кредиту 65\~843,43 грн., за відсотками (строкова) 5417,01 грн., за відсотками прострочена 138\~790,74 грн.) (а.с.52, 94-96). 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладений договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» отримало право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № CL-286795 (а.с.38-39, 77,78,79). Додаток до договору факторингу належним чином завірений підписами та печатками сторін (а.с.37). 30.01.2024 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, у якій повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором № CL-286795 від 07.08.2020 (а.с.19-20). 12.12.2024 рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (а.с.50). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2020 між відповідачкою [PERSON] та АТ «Кредо Банк» був укладений кредитний договір CL-286795, який підписаний особистим підписом відповідачки. На підставі вказаного договору відповідачка отримала грошові кошти в сумі 190\~000 грн., які зобов`язалась повернути у строк до 06.08.2025, сплатити щомісячні відсотки за процентною ставкою 35% та інші обумовлені договором платежі. Свої зобов`язання відповідачка не виконала. Позивач отримав право вимоги до відповідачки, що підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, а саме договором факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023, Додатком до договору, у якому зазначено інформацію про відступлення права вимоги до відповідачки. Позивачем здійснено оплату за договором відступлення права вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки підлягає стягненню Сума заборгованості за кредитним договором № CL-286795 від 07.08.2020 в сумі 466\~903,70 грн., яка складається з наступного: 108\~714,86 грн. за строковим тілом кредиту, 65\~843,43 грн. за простроченим тілом кредиту, 5417,01 грн. за строковими відсотками, 138\~790,74 грн. за простроченими відсотками, за строковими відсотками 148\~137,66 грн. та судові витрати. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правничої допомоги № 24/01/24 від 24.01.2025, згідно якого правова допомога ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс»» надавалась адвокатом Альховською І.Б., акт наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги від 24.01.2025, ордер на надання правничої допомоги. Згідно з актом наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги адвокатом надано послуги з правничої допомоги на суму 6000 грн.. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду, а саме Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Таким чином, суд приходить до висновку про співмірність суми заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500 гривень та судовий збір в сумі 5602,84 гривень.

Outcome: approved