Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Адвокат Андрущенко М.В., в інтересах ТзОВ «Іннова Фінанс» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 10.01.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] , було укладено договір у письмовій формі у вигляді електронного документа про надання коштів у позику № 2674940124. відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією ТОВ ФК «Контрактовий Дім» до платіжної інструкції № 197321354-81097652, строком на 20 днів, з дисконтною відсотковою ставкою в розмірі 1,5 % на день, яка застосовується у відповідності до умов програми лояльності, та з поза акційною відсотковою ставкою в розмірі 2,99 %, яка застосовується після дисконтного періоду. Позивач свої зобов`язання за договором позики перед відповідачем виконав у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором позики належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подання заяви, утворилась заборгованість у розмірі 28 005 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000 грн., та заборгованість по відсотках в розмірі 25 005 грн., чим порушуються права та інтереси ТзОВ «Іннова Фінанс». На підставі наведених обставин, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 28 005 грн., а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви, просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача подав до суду заяву з якої вбачається що відповідач позов визнає частково, а саме у частині стягнення тіла кредиту, однак не визнає нараховані позивачем відсотки за користування кредитом, просить позов задовольнити, тільки у частині стягнення тіла кредиту в решті позову відмовити. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно з ч.ч.1.2 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до положень ч. ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Судом встановлено, що 10.01.2024 року між ТзОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] , було укладено договір у письмовій формі у вигляді електронного документа про надання коштів у позику № 2674940124. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит на рахунок 5168-74ХХ-ХХХХ-8283 у розмірі 3 000,00 грн, на строк 20 днів. Дисконтна процента ставка в розмірі 1,5 % на день, яка застосовується у відповідності до умов програми лояльності. Позаакційна процентна ставка в розмірі 2,99 %, яка застосовується після дисконтного періоду. Зі змісту довідки - розрахунку про стан заборгованості за договором позики № 2674940124від 10.01.2024відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кредитні кошти не повернув позивачу та не сплатив погоджені відсотки, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, яка складає 28 005 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000 грн., та заборгованості по відсотках в розмірі 25 005 грн. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Отже судом встановлено, що [PERSON] , не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором термін не повернув тіло кредиту, відсотки за його користування. Однак суд не погоджується із нарахування позивачем відсотків за користуванням договором позики та зазначає наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачу нараховані відсотки за період з 10.01.2024 р. по 12.06.2025 р. строком на 519 дні, в сумі 25 005 грн. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IXвід 22.11.2023 року. Закон України\~від 22\~листопада 2023\~року №\~3498-ХІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І\~цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір № 2674940124 був укладений 10 січня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний договір позики. Таким чином, договір позики укладений між сторонами, щодо встановлення Дисконтної відсоткової ставки у розмірі 1,5 %, та Позаакційної відсоткової ставки у розмірі 2,99% з врахуванням положень ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. З урахуванням наведеного вище, судом здійснено перерахунок, щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, а саме: тіло кредиту 3 000 грн., нарахування процентів у період з 10.01.2024 по 12.06.2025 1 % * 519 днів = 15 570 грн. Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий ТзОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] , позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики № 2674940124від 10.01.2024 у сумі 18 570 грн, з яких: 3 000 грн., заборгованість за тілом кредиту; 15 570 грн., заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТзОВ «Іннова Фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 39 від 17.06.2025 р. про сплату судового збору. Оскільки позов ТзОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] , задоволено частково, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1\~606,28 грн із розрахунку 18 570 х 2 422,40 / 28 005 На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

Outcome: partial