Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Зміст позовної заяви та її обґрунтування [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 4163 грн та моральну шкоду в сумі 50000 грн. Свої вимоги мотивую тим, що вона звернулася до Відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області з заявою про те, що 06.05.2024 року за адресою [ADDRESS] її доньці [PERSON] , [INFO] , було нанесено тілесні ушкодження [PERSON] [INFO] . За вказаним вище фактом слідчим СВ відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022170520000339 від 25.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Згідно висновку експерта №905 від 31.07.2024 року при проведенні судово-медичної експертизи у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, закрита тупа травма лівого ока у вигляді синця в лівій навколо очній ділянці, крововилив в передню камеру ока, частковий крововилив в скловидне тіло очного яблука, контузія лівого ока. За ступенем тяжкості закрита тупа травма ока відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою суду 07.04.2025 провадження у справі відкрито з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 28.04.2025 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої проти вимог позивача заперечує та зазначає, що вимоги позивача не обґрунтовані. 28.05.2025 за клопотанням представника відповідача адвоката Харук О.С. було перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.09.2025 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Стислий виклад позиції відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача адвокат Матвієнко С.М. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] частково, в частині відшкодування позивачці коштів витрачених на лікування дитини, в частині стягнення моральної шкоди просила відмовити. Згодом відповідач змінила свою позицію і в останньому судовому засіданні разом з представником [PERSON] заперечували проти позову. Просили взадоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що під час досудового розслідування слідчими не встановлено та не доведено факт наявності у [PERSON] умислу на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] . Вказаний факт також не доведено позивачем у позовній заяві. [PERSON] не мав наміру заподіяти будь-кому тілесних ушкоджень, він навіть не зрозумів, яким чином трапилась така ситуація. У нього був намір прибрати палицю з дитячого майданчика, оскільки вона заважала їм гратися, та могла стати причиною травмування. Ні [PERSON] , ні його мати, [PERSON] , до цієї ситуації ніколи не мали конфліктів з сусідами та іншими дітьми. [PERSON] не притягалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.05.2024, зареєстровано кримінальне провадження № 12024170520000339, за зверненням [PERSON] , згідно якого 25.05.2024 до ВП №2 КРУП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від [PERSON] про те, що 06.05.2024 за адресою: [ADDRESS] на дитячому майданчику, її донці [PERSON] , [INFO] , було нанесено тілесні ушкодження дитиною на ім`я [PERSON] , попередній діагноз: контузія, обширна ерозія, гіфема, частковий гемофтальм, параорбітальна гематома лівого ока. Ступінь тяжкості ушкоджень встановлюється. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 21.10.2024 кримінальне провадження №12024170520000339 від 25.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Так в позовній заяві позивач зазначає, що матеріальна шкода складається з витрат на лікування. Судом встановлено, що після спричинення тілесного ушкодження, [PERSON] , [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського з 06.03.20204 по 07.03.2024 (а.с.11). Також відповідно до вказаної виписки [PERSON] було призначено лікування. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 5099 [PERSON] перебувала на лікуванні в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 07.05.2024 по 13.05.2024 (а.с.12). Так до позовної заяви позивачем додано копії квитанцій на підтвердження розміру коштів витрачених на лікування [PERSON] , зокрема чек № 87661 від 13.05.2024 на суму 452,60 грн, чек № 87176 від 07.05.2024 на суму 541,50 грн, чек № 87140 від 07.05.2024 на суму 196,50 грн, чек від 07.05.2024 на суму 524,98 грн, чек від 09.05.2024 на суму 29 грн, чек №87314 від 08.05.2024 на суму 55 грн, чек від 07.05.2025 на суму 313,92 грн, чек № 87124 від 07.05.2024 на суму 257,80 грн на загальну суму 2371,30 грн., які відповідають призначенню лікаря ( а.с.17-19). При цьому чек № 87477 від 10.05.2024 на суму 37,90 грн, чек на суму 395 грн, чек № 87139 від 07.05.2024, чек на суму 421,90 грн, чек від 05.09.2024 на суму 410, 50 грн та квитанція на суму 50 грн, не відповідають призначенню лікарів ( а.с.17-19). Згідно висновку експерта № 905 від 31.07.2024 року про проведені додаткової судово-медичної експертизи [PERSON] виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма лівого ока у вигляді: синця в лівій навколоочній ділянці; крововилив в передню камеру ока; частковий крововилив в скловидне тіло очного яблука; контузія лівого ока . За ступенем тяжкості закрита тупа травма ока відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.20-22). Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності. Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок). Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів. Так, частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні. Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилами статті 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Посилання відповідачки на те, що її син [PERSON] не мав умислу на заподіяння ушкоджень неповнолітній доньки позивачки в даному випадку не має юридичного значення для вирішення питання цивільно-правової відповідальності, оскільки згідно зі ст. 1178 Цивільного кодексу України, шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками незалежно від форми вини дитини, оскільки малолітня особа не може усвідомлювати характер та наслідки своїх дій у повному обсязі. Так в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що в той день вона перебувала на дворі і почула як кричить [PERSON] донька позивачки [PERSON] , сама позивачка в той час перебувала також на дворі на ігровій площадці, її донька підбігла до неї і трималась за око та розповіла, що її вдарив палкою [PERSON] син відповідачки, [PERSON] також біг за ними і просив вибачення. Позивачка взяла доньку свою за руку і вони пішли, а потім вони поїхали у лікарню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що в травні 2024 року син відповідачки з якою він проживає однією сім`єю, на дворі зачепив палицею доньку позивачки, однак він це зробив ненавмисно, одразу вибачився, вони пропонували допомогу позивачці, однак вона відмовилась, сказала, що нічого не потрібно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що в травні 2024 року, на дитячій площадці у дворі будинку [ADDRESS] , син відповідачки кинув палку і попав в око дочці позивачки, однак , він цього не бачив, а знає зі слів позивачки, оскільки допоміг везти дівчинку до лікарні. Також у цивільних справах щодо відшкодування шкоди діє презумпція вини дорослих, які здійснюють нагляд за дитиною. Саме батьки мають довести, що вони здійснювали належний нагляд і що шкода виникла не внаслідок їхньої недбалості. Згідно наданих в судовому засіданні показів відповідачки [PERSON] , яка не заперечувала того факту, що саме її син [PERSON] наніс удар палицею [PERSON] , при цьому також не заперечувала того факту, що в цей момент вона була відсутня на ігровому майданчику та не слідкувала за своїм неповнолітнім сином. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями малолітнього [PERSON] та заподіянням ним шкоди ушкодження здоров`я [PERSON] . Нормами чинного законодавства, зокрема цивільного та кримінального, передбачено, що за дії дитини, яка не досягла 14 років усю відповідальність несуть батьки. Підставою притягнення батьків до цивільно-правової відповідальності за правопорушення, вчинені неповнолітніми дітьми, виступає їх власне правопорушення, під яким слід розуміти винне, протиправне невиконання покладених на них обов`язків щодо належного виховання дітей. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , а тому має відшкодувати спричинену шкоду [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення у розмірі 2371,30 грн., оскільки доданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується саме вказана сума витрачених позивачкою коштів на лікування доньки. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, то суд виходить з такого. Згідно з вимогами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок протиправних дій малолітнього, вона та її дитина зазнала значної моральної шкоди, адже отримати таку травму у дитячому віці є значним потрясінням. З характеру та обсягу перенесених її донькою фізичних та моральних страждань, позивач оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Факт існування моральних страждань може бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад, медичними довідками, висновками) та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження факту отримання нею моральної шкоди та не доведено зв`язок між моральною шкодою позивача, а не її дитини, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Outcome: partial