Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визначити йому додатковий строк на два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовується тим, що його батько [PERSON] , помер [INFO] , про що 03 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис №\~200, та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2014. Після смерті батька Позивач не звертався зі заявою про відкриття спадщини, оскільки був впевнений, що майно відсутнє. Однак у 2025 році під час сімейної зустрічі від родичів Позивачу стало відомо, що його батько придбав земельну ділянку, у зв`язку з чим Позивач звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області з проханням надати довідку для оформлення спадщини. Листом від 26.05.2025 нотаріус відмовив у наданні довідки для оформлення спадщини, у зв`язку з чим Позивач звертається до суду. Також зазначає, що Позивач проходить військову службу та під час несення служби отримав травму, у зв`язку з чим проходив лікування. Про наявність земельної ділянки Позивач не був проінформований, а після отримання інформації намагався реалізувати своє право на прийняття спадщини, однак перебування на військовій службі унеможливило звернення до суду та нотаріусу у встановлений Законом строк. Позивач вважає, що причина, за якої він пропустив строк для прийняття спадщини, яка полягає у незнанні про існування спадкового майна, а також його перебування на військовій службі, є поважною, а тому звернувся до суду та просить задовольнити позов. Ухвалою від 10.09.2025 Шевченківський районний суд м. Львова передав вказану позовну заяву для розгляду за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 для розгляду цієї справи визначена суддя Павлюк О. В. Ухвалою від 10.10.2025 Галицький районний суд м. Львова відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання. Окрім цього, вказаною ухвалою суд витребував у Третьої Львівської державної нотаріальної контори належним чином звірену копію спадкової справи, відкриту після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 24.10.2025 на виконання Ухвали суду Третя Львівська державна нотаріальна контора скерувала вказану спадкову справу. 25.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, про що вніс відповідний запис до протоколу судового засідання. Відповідач у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не подав, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні представниця позивача адвокатка Коротинська\~А.\~П. підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про розгляд справи шляхом скерування ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток до електронного кабінету у системі Електронний суд, у судове засідання не з`явився. Його представниця Руслана КАДИКАЛО 25.11.2025 скерувала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у їх відсутності. Третя особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора скерувала 05.11.2025 до суду заяву, у якій просила проводити розгляд вказаної справи без її участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування, висновки суду Суд, заслухавши доводи представниці Позивача, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з таких доводів та мотивів. Суд встановив, що [PERSON] , помер [INFO] , про що 03 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис № 200, та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2014 (а. с. 21). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.09.2018 (а. с. 22). 14.04.2025 Позивач звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області з проханням надати довідку для оформлення спадщини (а. с. 93). Листом від 26.05.2025 нотаріус відмовив у наданні довідки для оформлення спадщини, оскільки Позивач пропустив строк для прийняття спадщини (а. с. 116 зворотня сторона). 14.04.2025 за заявою Позивача, Третя Львівська державна нотаріальна контора Львівської області завела спадкову справу № 211/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] , належним чином завірена копія якої була надана на вимогу ухвали суду (а. с. 92-117). Як стверджує Позивач, він не звернувся у визначений законом строк до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність спадкового майна, а також через перебування на військовій службі. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд не\~може визнати\~поважними такі\~причини пропуску\~строку для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи\~про наявність\~спадкового майна\~та відкриття\~спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі №\~361/8259/18 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Згідно зі статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Тож факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування спадкового майна. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї. Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності». Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За обставинами цієї справи Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом як спадкоємець першої черги. Тож навіть у разі незнання про існування спадкового майна Позивач як спадкоємець за законом першої черги повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Відповідно до обставин справи активні дії щодо прийняття спадщини Позивач почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись у квітні 2025 року, тобто через 11 років після відкриття спадщини, до Третьої Львівської державної нотаріальної контори зі заявою про видачу свідоцтва на прийняття спадщини. Твердження Позивача про те, що перебування на військовій службі унеможливило звернення до нотаріусу зі заявою про прийняття спадщини у встановлений Законом строк, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається військового квитка серії [NUMBER] , таку службу він несе лише з 2024 року (а.\~с. 11-15). З огляду на обставини справи, враховуючи наведені доводи та мотиви, суд констатує, що факт усвідомлення Позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування спадкового майна, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , оскільки Позивач є сином спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги. Належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, Позивач до суду не подав. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права, а також є незаконним втручанням в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Отже, суд, враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить 11 років, а також встановлені судом обставини, приходить до висновку, що Позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed