Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 779,15 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між 25.08.2016 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка - 39% річних, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 80 779,15 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 03.01.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про зобов`язання зробити перерахунок сум сплачених в рахунок погашення кредиту. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2025 року зустрічну позовну заяву було повернуто позивачу за зустрічним позовом. 03.02.2025 представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25.08.2016 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , застосувавши наслідки нікчемності до положень кредитного договору щодо нарахування та сплати комісій за встановлення та сплати щомісячних платежів/комісій за додаткові послуги обслуговування кредиту; - визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», зарахувавши вже сплачені [PERSON] кошти у сумі 133 723,26 грн у рахунок погашення кредиту на рахунок № [NUMBER] ; - відмовити у задоволенні позовних вимог за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за інфляційною складовою; - відмовити у задоволенні позовних вимог за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу. Представник відповідача зазначає, що чинники та складові, на яких сформована сума заборгованості у розмірі 80 779,15 грн не визначені, тобто вказана сума заборгованості не деталізована, не зазначені її складові заборгованість за тілом кредиту, відсотками, штрафами, комісіями тощо. [PERSON] вважає, що положення кредитного договору, укладеного між ним та АТ «Альфа-Банк» в частині сплати щомісячних платежів за додаткові послуги, а саме: комісії з овердрафту, розрахунково-касового обслуговування, комісії з страховий пакет від фінансових ризиків, плати за користування послугою СМС-інформування, суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, тому до них мають бути застосовані наслідки нікчемності. Сплата зазначених комісій за обслуговування кредиту не є супровідною послугою банку, оскільки незрозуміло в чому саме полягають такі послуги та очевидно, що за наслідками надання таких послуг споживач (позичальник) від виконавця послуг не отримує ніякого результату, тобто споживання послуг - відсутнє. Таким чином, відповідачем віднесені сплачені суми сплати щомісячних платежів за додаткові послуги, у т.ч. у вигляді комісії розрахунково-касового обслуговування до загальної суми при обчисленні реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит без належних на те правових підстав. Представник позивача посилається на ч. 12 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Представник відповідача зазначив, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору споживчого кредиту, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За твердженням представника відповідача, комісія за сплату щомісячних платежів за додаткові послуги, зокрема у вигляді комісії за розрахунково-касове обслуговування, може включати плату лише за надання інформації про стан кредиту у випадку, коли споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 зазначеного Закону. Відповідач звернув увагу на те, що аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Представник відповідача зауважив, що на підставі кредитного договору, укладеного між позикодавцем та [PERSON] , позичальнику щомісячно, окрім процентів за користування кредитом, нараховувались також комісії, у тому числі за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Крім цього, представник відповідача зазначає, що з наданої позивачем виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що значний розмір заборгованості за кредитним договором виник за рахунок самостійного списання кредитодавцем за період з 25.10.2019 по 25.08.2021 процентів за користування кредитом, процентів за оведрафт (у сумі 1 056,23 грн), процентів за прострочену заборгованість, комісію за розрахунково-касове обслуговування (25 959,55 грн), плату за користування послугою SMS повідомлення, які у встановленому порядку узгоджені з відповідачем не були, а не внаслідок отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому, як зазначає представник відповідача [PERSON] у період з 25.08.2016 по 03.03.2020 погашав заборгованість за кредитом та зарахував на рахунок банку суму у розмірі 133 723,26 грн. Представник відповідача зазначає, що заборгованість до сплати за комісію за розрахункове-касове обслуговування кредиту [PERSON] безпідставно нараховано - 25 959,55 грн. Представник відповідача зазначив, що Законом № 2120 внесено зміни до ЦК України та Закону № 1734, відповідно до яких з 24.02.2022 і на період дії воєнного стану в Україні, а також у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором до такого позичальника не можуть застосовуватись штрафні санкції за відповідне прострочення. За твердженням відповідача, у цей період: - не підлягають нарахуванню штрафні санкції (штраф, пеня та інші платежі), передбачені кредитним договором за прострочення виконання зобов`язань; - кредитор не має права підвищувати процентну ставку за користування кредитом у зв`язку з невиконанням зобов`язань, за винятком випадків застосування змінюваної процентної ставки; - усі штрафи, пені та інші платежі, передбачені договором про споживчий кредит і нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання зобов`язань, підлягають списанню. На думку відповідача, у зв`язку з цим інфляційні нарахування та інші санкції, заявлені позивачем за період дії воєнного стану, є безпідставними. В подальшому ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області справу було передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року було вирішено прийняти справу до свого провадження та призначено судовий розгляд. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позивачем було надіслано до суду додаткові пояснення, в яких позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідача та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача до Оболонського районного суду м. Києва подавалися клопотання, в якому він просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 9 200 грн. Крім цього, представником відповідача подана заява з тим ж самими мотивами, що була подана до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області. Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] виникли кредитні правовідносини. На підтвердження виникнення кредитних правовідносин позивач долучив до позовної заяви Оферту від 25.08.2016, Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.08.2016, довідку про умови кредитування з використанням картки «Альфа Connect» та виписку по рахунку. Оферту на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії підписано особисто відповідачем [PERSON] . З Оферти від 25.08.2016, Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.08.2016, довідки про умови кредитування з використанням картки «Альфа Connect», вбачається що мета кредиту - споживчі потреби, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка - 39% річних, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Згідно з офертою та акцептом [PERSON] відкривається рахунок № [NUMBER] валюті гривня та випускається міжнародна платіжна картка MC Word строком дії 3 роки з моменту її випуску (пункти 1 та 2 Оферти та Акцепту). Оферта та Акцепт містять умови кредиту: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії 200 000 грн., процентна ставка 39% річних, тип ставки - фіксована (пункти 3). У пункті 4 передбачено здійснення повернення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування відновлювальною кредитної лінію та або інших платежів за договором, в тому числі у випадку застосування умов програми «Моментальна розстрочка на картку» здійснювати відповідно до Договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості кредиту зазначати в тарифах, які є невід`ємною частиною договору, на транзитний рахунок, відкритий в банку. Повернення заборгованості за сумою кредита для програми «Моментальна розстрочка на карту», сплату процентів за його користування та сплату інших платежів за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії за Договором по програмі «Моментальна розстрочка на картку» погоджено здійснювати шляхом здійснення договірного списання банком в розрахунковий день суми коштів в розмірі обов`язкового рівного платежу, в тому числі за рахунок коштів відновлювальної кредитної лінії (п. 5.4) Відповідно до пункту 9 Оферти сторони погодились встановити, що позовна давність за спорами, що виникають з Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 ( п`ятдесят) років. За повне або часткове прострочення сплати обов`язкового рівного платежу клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 50 грн за кожний прострочений обов`язковий рівний платіж та додатково 150 грн в разі, якщо прострочена заборгованість не була повернена протягом 5-ти календарних днів з моменту її виникнення. Відповідно до пункту 11 Оферти, Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком Акцепту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та надання суми кредиту, що вказана в цій Оферті на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії. Випискою по рахунку доводиться надання [PERSON] кредитних коштів; матеріалами справи доводиться також факт підписання Оферти та Акцепту. Відтак, відповідно до пункту 11 Оферти, в момент отримання кредитних коштів для [PERSON] набула чинності Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. З виписки по картковому рахунку вбачається, що щомісячно відбувалося списання коштів з рахунку відповідачки: плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки; списання щомісячної комісії за страховий пакет від фінансових ризиків, списання плати за користування послугою СМС-інформування. З виписки по картковому рахунку також вбачається, що щомісячно з рахунку [PERSON] здійснювалося списання процентів за користування кредитом та списання процентів за овердрафт на користь АТ «Альфа-Банк», а також періодично здійснювалося поповнення карткового рахунку готівковими коштами або шляхом зарахування грошових переказів з інших карток. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, згідно з п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Згідно з п. 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021, підтверджено отримання товариством реєстру боржників із загальною кількістю боржників 8 951 на загальний розмір заборгованості 236 676 037,24 грн та за штрафними санкціями (неустойками, пенею) 13 738 547,91 грн. Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № МТС-630462632 від 25.08.2016 в сумі 80 779,15 грн, з якої 71 998,90 грн - тіло кредиту, 8 780,25 грн - щтрафні санкції. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у [PERSON] перед товариством станом на 20.09.2021 наявна заборгованість в сумі 80 779,15 грн, з якої 70 364,03 грн - прострочене тіло кредиту, 8 780,25 грн - відсотки за користування кредитом, 1 634,57 грн - овердрафт. При цьому із вказаного розрахунку вбачається, що нараховувалась комісія РКО щомісячно у загальному розмірі (порахованому судом) та неустойка (штраф). Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що суми, які відповідачем вносилися на погашення заборгованості розділялися між всіма нарахуваннями (сплату процентів, комісії, пені тощо). В той же час, положення Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та довідка про умови кредитування від 25.08.2016, не містять умови кредитного договору щодо порядку та розміру нарахування комісії та неустойки. Будь яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором комісії та неустойки позивачем не надано. При цьому Оферта містить посилання Умови обслуговування кредитної картки, додатки до договору, разом з тим, жодних інших документів, які б містили узгоджені сторонами умови договору, позивачем не надано. Як повідомив відповідач, за вказаним договором у загальному розмірі він сплатив 133723,26 грн. При цьому, як вбачається з розрахунку та виписки по рахунку, наданих позивачем, банком періодично збільшувався кредитний ліміт, а внесені відповідачем суми зараховувалися в якості погашення комісії. Втім, позивачем не надано жодних документів, підтверджуючих підстави нарахування комісії та її розмір. Так, як вбачається з розрахунку, у період з 25.08.2020 по 25.08.2021 здійснювалося нарахування комісії, відсотків, яке у кожному наступному місяці було віднесено до простроченої заборгованості за тілом кредиту, з огляду на що на кінець періоду розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту, за твердження позивача, становив 70364,03 грн. Разом з тим, вказаний розмір розрахований з урахуванням комісії та без урахування грошових коштів, сплачених відповідачем та безпідставно зарахованих первісним кредитором в рахунок погашення комісії. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем кошти у вигляді комісії РКО безпідставно було спрямовано першим кредитором на погашення комісії та неустойки. При цьому, будь яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором комісії та неустойки представником позивача не надано. Фактично, кредитор отримав грошові кошти за комісію РКО, яка б мала включати додаткові та супутні послуги, однак, оскільки Офертою комісія взагалі не передбачена - відповідач вважає таке стягнення комісії незаконним та таким, що порушує вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12.09.2023 у цивільній справі № 204/224/21 констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Отже, позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, наведені відповідачем доводи щодо неправомірності нарахування комісії за договором, а також наданий ним розрахунок не спростував, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed