Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Доводи позову. [PERSON] через підсистему «Електронний суд» в особі свого представника адвоката Хроменкова В.С. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яким просить: - визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 40,2 кв.м., житловою 18,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1174053751000, припинивши право власності відповідача [PERSON] на вказану частку майна; - визначити, що частка відповідача [PERSON] у нерухомому майні у вигляді квартири загальною площею 40,2 кв.м., житловою 18,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1174053751000, складає - 1/2 частки вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 05 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1127. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15.03.2023 року (справа № 523/12181/22) шлюб було розірвано. За період подружнього життя ними набуто нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 40,2 кв.м, житловою 18,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н.М., зареєстрований в реєстрі за №130. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15.05.2025 року, унікальний реєстраційний номер 201-20250515-0009701666, вартість об`єкту оцінки: квартира за адресою: [ADDRESS] , складає 1 933 858,82 грн., тобто вартість 1/2 частки складає 966 929,41 грн. Таким чином, вказане нерухоме майно відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. У позасудовому порядку позивачу з відповідачем не вдається знайти порозуміння щодо поділу належного їм майна. З урахуванням всього вищевказаного, позивач вважає, що буде справедливим здійснити поділ майна на дві рівні частини, відповідно. Доводи відзиву на позов. 22.07.2025 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Мазур Н.С. було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги заперечили у повному обсязі. Представник відповідача вказує, що за період подружнього життя сторони придбали нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 40,2 кв.м, житловою 18,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка з дітьми проживає в придбаній квартирі, що підтверджується довідкою про місце проживання. Іншого помешкання у Відповідачки не має, і проживати з дітьми не має де. Відповідач добровільно дітям не допомагає. Судовим наказом з нього стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей. Також відповідачка несе великі витрати на дітей. У зв`язку з тим, що у Відповідачки у сумісній власності з Позивачем є квартира та двоє спільних дітей, вважає що майнові частки в володінні, користуванні квартирою мають ділитися на чотири частки. Крім того, надана позивачем довідка про оцінку вартості об`єкта нерухомого майна не є офіційним документом оціночної вартості майна, так як складена не спеціалістом оціночної діяльності, без урахування всіх вимог до проведення оцінки, та інформація яка вказана в цій довідці щодо оціночної вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , є такою що не відповідає дійсності на момент подання позову до суду та розгляду справи у суді. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.02.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 130 та платіжного доручення від 25.02.2020 року №2 про оплату за покупку квартири, подружжям було сплачено 433 000 грн.. (з якої 1/2 частина вартості квартири складає 216 500 грн., а 1/3 частина вартості квартири складає 108 250 грн.). Відповідачка, у зв`язку з подачею позову Позивачем до суду, змушена була звернутись до спеціаліста з оціночної вартості майна для проведення незалежної експертної грошової оцінки вартості майна та відповідно до звіту про незалежну експертну грошову оцінку вартості квартири станом на 26.06.2025 року ринкова вартість складає 978 287 грн., де 1/2 частина об`єкту оцінки складає 244 571,69 грн. Тому вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідачки вартості 1/2 частки квартири у сумі 966 929,41 грн. є неправомірною та незаконною. Крім того, представник позивача надає довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15.05.2025 року, без підпису відповідного спеціаліста, де зазначено про поліпшення квартири. Так, у 2023-2024 роках Відповідачка дійсно зробила поліпшення в квартирі за свій рахунок, узявши в борг кошти у друзів так як це було необхідністю для комфортного життя дітей. Так, Відповідачка установила меблі в кухні, яких не було при покупці квартири, установила письмовий стіл для навчання дітей, купила техніку для навчання дітей, меблі для одежі дітей, косметичний ремонт у ванній кімнаті. Позивач не надав жодних коштів на поліпшення в квартирі для комфортного життя дітей. Доводи відповіді на відзив. 04.09.2025 року представником позивача адвокатом Хроменковим В.С. надано до суду відповідь на відзив. У вказаній відповіді представник зазначив, що доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки позивач належно виконує основний обов`язок стосовно матеріального забезпечення дітей. Стосовно відступлення від рівності часток у спільному майні сторін Позивач зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на викладені Відповідачем обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, Відповідачем не доведено. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 23.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Хроменкова В.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 22.07.2025 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Мазур Н.С. було подано до суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей, для спільного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено, повернуто її [PERSON] . Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання надав заяву про підтримання позовних вимог, в якій також просив розглянути справу у їх із позивачем відсутність, задовольнивши позов. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мазур Н.С. в судове засідання надала заяву про проведення розгляду справи без участі сторони відповідача, із урахуванням поданого відзиву на позов, просила відступити від рівності часток при поділі майна подружжя, врахувавши інтереси дітей. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 05 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1127. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15.03.2023 року, справа № 523/12181/22, шлюб зареєстрований 05 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис№ 1127, між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) було розірвано. Зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси набрало законної сили 20.04.2023 року. За час перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира загальною площею 40,2 кв.м, житловою 18,7 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно було зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н.М., зареєстрований в реєстрі за №130. Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15.05.2025 року, унікальний реєстраційний номер 201-20250515-0009701666, зробленої за заявою представника позивача [PERSON] адвоката Хроменкова В.С., вартість об`єкта оцінки: квартири [ADDRESS] , складає 1 933 858,82 грн. Згідно Звіту Приватного підприємства «ЦЕЗАР» про незалежну експертну грошову оцінку вартості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , складеного за замовленням відповідачки [PERSON] , ринкова вартість квартири складає 978 287,00 грн. Суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що, «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними». За даних обставин, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Надаючи правову оцінку доводам [PERSON] про наявність правових підстав для відступу від рівності часток, та визнання за нею права власності на частки, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мазур Н.С. зазначили, що вбачають наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, з огляду на: проживання дітей з відповідачем; проведення нею ремонту в квартирі; права дітей на отримання самостійних часток в квартирі. Доходи сім`ї, яка наразі складається із відповідача та дітей, складають 15 529,98 грн., а витрати 21 700 грн. Це стало підставою для боргових зобов`язань відповідачки, з метою забезпечення дітей повноцінним нормальним життям. Батько ніколи не цікавиться витратами дітей, та самостійно також не допомагає дітям. В підтвердження наявності підстав для відступу від рівності часток, представник відповідача адвокат Мазур Н.С. надала суду: гарантійний лист про купівлю комп`ютерної техніки від 09.06.2024 на суму 8625,00 грн.; декларацію про вибір дітям лікаря; квитанцію від 22.05.2023 про купівлю побутової техніки на суму 2625,00 грн.; чек від 07.01.2020 про придбання духової шафи на суму 10 899,00 грн.; товарний чек від 08.06.2023 про придбання кухні за ціною 11481,00 грн; замовлення від 23.05.2023 про купівлю витяжки на суму 2 625,00 грн.; товарний чек від 26.10.2024 про купівлю підвіконня; видаткову накладну від 12.06.2024 про купівлю пенала за ціною 4530,00 грн; товарний чек №005212498 від 08.12.2023 про купвілю плінтусу, заглушки, куту за ціною 1230 грн.; видаткову накладну від 01.11.2023 про купівлю шафи та пенала за ціною 8400 грн; товарний чек від 27.01.2025 про купівлю кондиціонера за ціною 21 000 грн; чеки Епіцентру за 2024 рік про купівлю обмежувача та замка за ціною 175,00 грн, світильника за ціною 105,00 грн; пістолета для монтажної піни за ціною 98,00 грн; чек від 02.12.2024 про купівлю велосипеда за ціною 4478,00 грн; чеки про купівлю продуктів; квитанції в підтвердження оплати комунальних послуг. Судом встановлено, що судовим наказом від 22 червня 2022 року по справі №523/5615/22, cтягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду з 25.05.2022 року. Згідно постанови державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 13.07.2022, ВП №69355601, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ПАТ «ОДЕСКАБЕЛЬ», на виконання судового наказу №523/5615/22, виданого 22.06.2022 року. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази тому, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З позивача в порядку виконання судового наказу №523/5615/22, виданого 22.06.2022 року, стягуються аліменти на утримання дітей, заборгованість відсутня. Матеріалами справи стороною відповідача не доведено, що встановлений розмір утримання є недостатнім для фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. При цьому, аргументи сторони відповідача, що коштів які стягуються з позивача недостатньо для утримання дітей, можуть бути підставою для подачі позову про збільшення розміру аліментів, або про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, а не для застосування наразі до спірних правовідносин ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України. Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зокрема: - у постанові Верховного Суду від 01.02.2023, у справі №210/3216/15-ц: Суд не відступив від принципу рівності часток, зазначивши що розмір аліментів вже був визначений судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (1/4 від доходів). Відсутні дані, що позивач вимагав збільшення розміру аліментів, а тому немає підстав вважати, що визначеного судом розміру матеріального утримання дітей недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей; - у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі 521/11825/20: Верховний суд зазначив, що проживання дитини з одним із подружжя, існування у іншого заборгованості по сплаті аліментів самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя; - у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17, постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 570/685/19, Верховний Суд встановив, що проживання дітей з одним із подружжя, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя; - у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 464/2008/21. У постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 521/11825/20 Верховний Суд наголосив, що встановлення обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу спірного майна, здійснюється судом у кожному випадку окремо із урахуванням наданих сторонами доказів. У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17, Верховний Суд зазначав, що обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Змагальність сторін належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). З огляду на викладене, суд дійшов висновку що правові підстави для застосування частин другої та третьої ст. 70 СК України, у даному випадку, відсутні. В свою чергу, посилання відповідача на проведення ремонту в квартирі, купівлю техніки, із урахуванням доказів цьому наданих стороною відповідача, не підтверджують значне збільшення вартості квартири подружжя, яке би могло слугувати правовою підставою для збільшення частки відповідача. При цьому, відповідачка не позбавлена права у судовому порядку доводити своє особисте право власності на придбане рухоме майно, або на поділ його у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає позов є доведеним та таким, що підлягає задоволенню, а невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на майно в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved