Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

позивач [PERSON] через представника адвоката Жеребецьку Ірину Орестівну звернулася в суд до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Залозецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та збільшення розміру аліментів, що визначений рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року по цивільній справі № 599/1691/17 про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 грн щомісячно, з урахуванням індексації щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 квітня 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, який розірвано 21 грудня 2017 року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області. За час шлюбу у подружжя народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 27 жовтня 2015 року, актовий запис №2472, інших дітей у даному шлюбі не має. Сімейні відносини між сторонами не склалися, відповідач з донькою не спілкується, не приймає жодної участі у житті дочки, не цікавиться нею і матеріально не забезпечує. Позивач самостійно виховує дочку, забезпечує їй гідні умови проживання та навчання, а також виконує всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дочки. 28 листопада 2017 року Зборівським районним судом Тернопільської області винесено рішення у цивільній справі № 599/1691/17 про стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 715.00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 жовтня 2017 року. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхньої спільної дочки, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Таким чином з метою захистів інтересів дочки позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача - адвокат Жеребецька І.О. заявлені вимоги просить за задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду в зв`язку неявкою відповідача справи. Відповідач, в судове засідання повторно не прибув, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, а тому відповідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Залозецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, що затверджений рішенням виконавчого комітету від 08 жовтня 2025 року №104, який зроблено як в найкращих інтересах неповнолітньої [PERSON] . Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. За час шлюбу у подружжя народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 27 жовтня 2015 року, актовий запис №2472, інших дітей у даному шлюбі не має. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області у цивільній справі 599/1650/17 від 21 грудня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 квітня 2011 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №140. Згідно довідки Залозецької селищної ради № 192 від 25 серпня 2025 року [PERSON] - [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] . 28 листопада 2017 року Зборівським районним судом Тернопільської області винесено рішення у цивільній справі № 599/1691/17 про стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 715.00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 жовтня 2017 року. Сімейні відносини між сторонами не склалися, відповідач з донькою не спілкується, не приймає жодної участі у житті дочки, не цікавиться нею і матеріально не забезпечує. Позивач самостійно виховує дочку, забезпечує їй гідні умови проживання та навчання, а також виконує всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дочки. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхньої спільної дочки, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вказаним вище судовим рішенням був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки та визначено їх розмір. Рішенням виконавчого комітету Залозецької селищної ради від 08 жовтня 2025 року №104 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Висновок наданий на підставі характеристик наданих з місця проживання старостою Мильнівського старостинського округу, згідно довідки з навчального закладу неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Членами опікунської ради проведено бесіду з неповнолітньою дитиною, в якій вона розповіла, що батька вона взагалі не знає та не бачила. При спілкуванні з дівчинкою, з`ясовано, що вона є досить активною і розвиненою дитиною, дуже любить маму, знає тільки родичів зі сторони матері, а зі сторони батька не знає. Громадянин [PERSON] , [INFO] , свідомо не виконує батьківські обов`язки, не виявляє любові до своєї дочки, не піклується про її здоров`я, розвиток, емоційний стан, його не цікавить життя та вподобання дитини, він ніколи не виявляв бажання спілкуватися з нею, аліменти не сплачує, у вихованні дочки участі не приймає. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в суді встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, матеріально її не забезпечує, виховання та навчання їй не надає, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Оцінюючи обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Конвенція ООН ч.ч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання дочки, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Позивач самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дочку, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного їх утримання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Враховуючи наведене та

Outcome: approved