Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

09 жовтня 2025 року представник [PERSON] адвокат Гедзик В.М. пред`явив позов до [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів в розмірі від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~ В \~обґрунтування позову, посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] з 10 квітня 2018 року перебувають у шлюбі. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Позивачка разом з сином проживає за адресою по [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо. Оскільки сторонам не вдалося добровільно домовитись про сплату аліментів, [PERSON] просить про стягнення таких у судовому порядку. Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. 16 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» її представник - адвокат Гедзик В.М. скерував заяву про розгляду справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористався. На адресу суду поверталися поштові конверти із позначкою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, судом постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до\~статті 280 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] з\~10\~квітня 2018\~року перебуває\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] (Свідоцтво\~про шлюб\~серії [NUMBER] ,\~видане Залуквянською\~сільською радою\~Галицького району Івано-Франківської області 10.04.2018, а.с.4). У сторін [INFO] народився син - [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.04.2024, а.с.7). Сторони разом не проживають. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2323/009783547 від 29.11.2023 та Витягу з реєстру територіальної громади №2024/009312991 від 05.08.2024, син [PERSON] зареєстрований за однією адресою з матір`ю, по [ADDRESS] (а.с.6,8). Відповідною до Довідки, виданої Залуквянським старостинським округом №7 Галицької міської ради №545 від 26.09.2025, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає (а.с.13). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , є відносини, які пов`язані із виконанням обов`язку щодо утримання дитини, а саме щодо стягнення аліментів у частці від заробітку (сімейні правовідносини). Відповідно до частин 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, Конвенцію про права дитини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. За статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд бере до уваги те, що відповідач, як батько неповнолітнього [PERSON] , має обов`язок забезпечити достатній рівень життя своїй дітні, а тому, розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини. Суд насамперед діє в інтересах дітей, з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний і достатній рівень життя. Водночас матеріальне забезпечення дитини є лише одним із обов`язків батьків, серед інших: виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя тощо. Оцінюючи подані докази, суд виходить з того, що обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги потреби дітей, матеріальне становище обох батьків, принцип справедливості та співмірності витрат на утримання дітей із доходами платника аліментів. \~ \~ \~ \~Так, у позовній заяві позивачка зазначила, що відповідач працездатний. З огляду на це суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів у в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] на утримання сина [PERSON] \~забезпечить належний рівень утримання неповнолітньої дитини та відповідає вимогам розумності і справедливості. З урахуванням наведеного вище, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів в розмірі від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~ За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат У позовній заяві представник позивачки адвокат Гедзик В.М. просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. На підтвердження цього подав договір про надання правничої допомоги від 29.09.2025, квитанцію про оплату послуг від 30.09.2025 №1.332338897.1 на суму 4000,00 (а.с. 3, 14,15,22). Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивачка при поданні позову про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». З огляду на це, суд вважає необхідним з відповідача на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять копійок) на користь держави. На підставі наведеного, та

Outcome: approved