Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 42 954,07 грн, інфляційну складову боргу в сумі 19 979,95 грн, 3% річних в сумі 5 729,38 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказується, що Рішенням Київської міської ради (II сесія VII скликання) від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва», створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва». Згідно даного рішення, всі комунальні підприємства Подільського району м. Києва передають новоствореному Комунальному підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014. Згаданим рішенням затверджено статут новоствореного Комунального підприємства. Зауважується, що Відповідно до п. 2.1 Статуту Комунального підприємства, який затверджений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 за № 7, метою його діяльності є забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Положеннями п.п.2.2.2 Статуту визначено, що предметом діяльності Комунального підприємства є: надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово - комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку. Основним видом діяльності Комунального підприємства є: комплексне обслуговування об`єктів (81.10). Згідно розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.01.2015 № 50 на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» переданий житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та приватизований житловий фонд станом на 01.01.2015 згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування. Згаданим додатком до розпорядження затверджено Перелік будівель та приміщень житлового та нежитлового фонду, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та віднесені до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та приватизованого житлового фонду. Вищевказаним переліком, визначено, що до господарського управління Комунального підприємства був переданий, поміж інших, будинок [ADDRESS] . У позові звертається увага на те, що 14.07.2015, на виконання вимог Закону, Комунальними підприємствами, серед яких - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» підготовлено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання, оферту до якого опубліковано того ж дня в газеті Хрещатик № 99 (4695). При цьому, наголошується, що Заперечення щодо умов договору відповідачами не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. Таким чином на підставі викладеного, згаданий вище договір укладений між позивачем та відповідачами, шляхом прийняття пропозиції укласти такий договір (оферта), а отримання споживачами будинку [ADDRESS] в якому розташована квартира [ADDRESS] в якій зареєстровані громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі Договору від 14.07.2015 слід вважати акцептом у розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість зі сплати житлово - комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, складає: 42 954,07 грн; інфляційна складова, складає: 19 979,95 грн три відсотки річних, складає: 5 729,38 грн. Всього сума заборгованості складає: 68 663,40 грн. 23 травня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачами ( [PERSON] та [PERSON] ) не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, оскільки між ним та позивачем відсутні будь-які договірні відносини. Відповідач вважає, що строк позовної давності сплинув, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за межами строку позовної давності задоволенню не підлягають. У відзиві також звертається увага на те, що солідарне стягнення всієї суми боргу з одного зі співвласників у тому числі з відповідача [PERSON] , який володіє лише 1/4 часткою квартири, є не справедливим і прямо суперечить принципам розумності та співмірності відповідальності. Представником позивача направлено на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та, відповідно, є споживачами комунальних послуг, які їм за відповідну плату надає позивач. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1998 № [NUMBER] , квартира за адресою [ADDRESS] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить: [PERSON] та членам її сім`ї, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. [PERSON] змінив прізвище ( [PERSON] ), що підтверджується долученою копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . Згідно зі статуту позивача, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 № 7 предметом діяльності Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» є утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 29.01.2015 № 50 на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» до господарського управління передано будинок за адресою [ADDRESS] . Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території опубліковано 14 липня 2015 року в газеті «Хрещатик» за № 99. Відповідно до умов оферти договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, що укладається виконавцем із споживачем-фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання є договором приєднання. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідач приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Отже, відповідачі є споживачем наданих послуг позивачем з утримання будинку та прибудинкової території за адресою - за адресою [ADDRESS] . Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Оскільки клопотань про залучення співвідповідача від позивача до початку першого судового засідання на адресу суду не надходило, а станом на момент розгляду справи відповідачі зареєстровані у квартирі за адресою [ADDRESS] , суд вирішує справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги з утримання будинку та прибудинкової території. У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором у відповідачів виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2015 по 01.03.2025 у розмірі 42 954,07 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, ч.1 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою КабінетуМіністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, останній раз Законом України № 3891-IX "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" по 09.11.2024. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон № 540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Таким чином, з урахуванням заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності, сума заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить у розмірі 37 156,52 грн (за період з 02.04.2017 по 01.03.2025). Позивач також просить суд, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати. За змістом ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Позивачем до суду надано розрахунок заборгованості за період з квітня 2017 по березень 2025, відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 14 742,60 грн, а 3% річних 4 212,68 грн. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційні втрат, надані позивачем, судом встановлено вірність здійснених нарахувань. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він здійснений арифметично вірно і не спростований відповідачем. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 3 028,00 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.05.2025. З урахуванням часткового задоволення позову (82%), на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 482,96 грн (3 028 / 100 х 75), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. 09 січня 2025 року між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та Адвокатським бюро «Олега Пилипченка» укладено договір № 701/25 про надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. За надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар винагороду). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 0705/1 від 07.05.2025 сума витрат, за надання послуг у справі становить у розмірі 3 450,00 грн. Відповідно до детального опису послуг, адвокатським бюро надано наступні юридичні послуги: складання та подання позовної заяви та формування додатків до заяви. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, часткового задоволення судом позовних вимог, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Outcome: partial