Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною, згідно якої просить суд ухвалити рішення: яким розірвати шлюб, зареєстрований 17.08.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції в Полтавській області, між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №233; стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції в Полтавській області за актовим записом №233. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] . Позивач вказує, що шлюбно сімейні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку із наявністю протилежних поглядів на сімейне життя. Подружжя проживає окремо з серпня 2024 року, шлюбні відносини припинені, сім`я фактично розпалась, примирення неможливе. Подружжя вирішило розірвати шлюб в своїх інтересах та в інтересах спільної дитини. За викладених обставин позивач і звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак її представник адвокат Балюра С.В. надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та вказала, що примирення між сторонами неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Пінчук Ю.В. надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за відсутності сторони відповідача та вказала, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, спільне проживання сторін не можливе та суперечить інтересам сторін. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи думку сторін, викладену в письмових заявах їх представників, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 17.08.2013 між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській, про що здійснено актовий запис №233, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано 17.08.2013. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.02.2014 Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. В судовому засіданні встановлено, що фактично сторони спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подружжя не має наміру щодо збереження шлюбу. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, вони не мають наміру щодо збереження шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] і вважає їх такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» \~від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами)\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду згідно квитанції про сплату №7923-3314-4325-6043 від 09.09.2025, яка міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 484 грн. 48 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених останньою на оплату правничої допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем суду надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Балюра С.В.; прибутковий касовий ордер №11 від 03.09.2025 на суму 4\~000 грн. 00 коп.; акт виконаних робіт про надання правової допомоги від 04.09.2025, згідно якого вартість робіт адвоката Балюра С.В. склала 4\~000 грн. 00 коп. За викладених вище обставин, приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, а також враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо позовної вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved