Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №8452573. Договір позики укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Згідно умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 6 500 грн. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зокрема за кредитними договорами укладених між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитів виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 21060 грн., що складається з: 6\~500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 18,85 грн. - заборгованість за відсотками; 13 000 грн. заборгованість за пенею;\~1541,15 грн. комісія за надання кредиту, яку ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і просить стягнути на його користь. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня\~2025\~року прийнято позовну заяву до розгляду. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, у поданій позовній заяві просить розглядати справу без участі представника позивача, а у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач\~\~ [PERSON] у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги з наступних підстав. Судом установлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №8452573 від 05 грудня\~2024\~року, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 6500 грн. та зобов`язувався повернути кредит згідно графіку розрахунку та сплатити відсотки за користування позикою. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.21-24\~кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором . 27.03.2025 між ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 від 23.04.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, зокрема наявний договір позики №8452573 від 05 грудня\~2024\~року укладений між ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~та [PERSON] . Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, котра становить\~21 060 грн., що складається з: 6\~500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 18,85 грн. - заборгованість за відсотками; 13\~000 грн. заборгованість за пенею; 1541,15 грн. комісія за надання кредиту.\~Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст.526,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови договору позики та допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 6518,85 грн., що складається з: 6500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 18,85 грн. - заборгованість за відсотками. Також як вбачається з здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, останнім нараховано пеню за кожен день невиконання/неналежного виконання на суму 13 000 грн. Відповідно до частина 1\~статті 14 ЦК України\~особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня\~2019\~року у справі №320/8618/15-ц). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу,\~пені)\~за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: - на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня\~2023\~року в справі № 910/8349/22); - на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня\~2023\~року в справі № 706/68/23. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зауважує, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 31 січня\~2024\~року у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого\~2022\~року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. З урахуванням викладеного, нарахування позивачем пені за таке прострочення відповідно на суму\~13 000 грн. є безпідставним. Суд не погоджується щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 1541,15 грн. за кредитний договором №8452573 від 05 грудня 2024 року, з огляду на наступне. Згідно п.2.2.4 вказаного кредитного договору, позичальник мав сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі\~1 541,15 грн, що нараховується за ставкою 23.71 відсотків від суми кредиту одноразово. Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема,\~Законом України «Про захист прав споживачів». Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991\~з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями\~ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником \\споживачем\\ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011\~року у справі №15-рп\\2011). Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011\~у справі №15-рп\\2011). Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу. Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах. За таких обставин, п. 2.2.4 в частині сплати позичальником комісії за надання кредиту в силу\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Зважаючи на викладене, суд відмовляє у позові в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі\~1 541,15 грн. За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 6\~518,85 грн., що складається з: 6 500 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 18,85 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі\~3 028\~грн, ціна позову 21 060 грн. 0 коп., позов задоволено на суму\~6\~518 грн. 85 коп., тобто на 30,95 %, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 937 грн. 16 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial