Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

29.09.2025 року в провадження Лугинського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом представника позивача адвоката Шморгуна Олександра Петровича в інтересах [PERSON] до ТОВ "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 09.05.2023 року по 13.01.2025 року він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будальянс Груп». 13.01.2025 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення з ним не проведено розрахунок по заробітній платі. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 18668,74 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 70251,583 грн., грошову компенсацію за 17 днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 7584,04 грн. При цьому, зазначену заборгованість в порушення ст.ст.\~116,117 КЗпП України станом на день звернення з позовом до суду не виплачено. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 03.10.2025 року витребувано з ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп»: довідку про розмір заборгованості по виплаті заробітної плати та виплат, в тому числі компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, що належали [PERSON] , [INFO] , код РНОКПП: [NUMBER] при звільненні, а також довідку-розрахунок середньоденної заробітної плати. На день розгляду справи по суті, ухвала Лугинського районного суду Житомирської області від 03.10.2025 року відповідачем не виконана. Представник позивача\~адвоката Шморгун О.П. надіслав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп» в судові засідання явку свого представника не забезпечив, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу в його електронний кабінет, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач у порядку\~ст. 178 ЦПК України\~у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8\~статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] від 14.0.62005 року та довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України, сформованих засобами автоматичних систем станом на 23.09.2025 року, у період з травня 2023 року по січень 2025 року перебував у трудових відносинах з Відповідачем. Згідно наказу № 3/к/тр від 13.01.2025 року головному бухгалтеру [PERSON] доручено виплатити [PERSON] компенсацію за 17 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, а саме: за робочий період з 09.05.2024 року по 13.01.2025 року. [PERSON] була нарахована, але не виплачена заробітна плата за січень місяць 2025 року в сумі 10668,74 грн. Також відповідачем не сплачено страхові внески за жовтень місяць 2024 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, інформацією з довідки УПФУ ОК-5. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України», мінімальна заробітна плата з 01.10.2024 року по 31.10.2024 року складала 8000,00 грн. Тобто, [PERSON] мав би отримати за жовтень 2024 року 8000,00 грн. заробітної плати та 10668,74 грн. заробітної плати за січень 2025 року, що в загальному розмірі складає 18668,74 грн. Оскільки позивачем не використано 17 календарних днів відпустки, тому розмір невиплаченої компенсації становить 7584,05 грн., виходячи з того, що, відповідно до інформації з довідки УПФУ ОК-5, середня заробітна плата позивача за останні 12 місяців перед звільненням становить 446,12 грн. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки виплати заробітної плати за період з 14.01.202 року по 23.09.2025 року становить 70251,53 грн. Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із\~статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Працівник зобов`язується виконувати роботу визначену трудовим договором, який є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1\~ст. 21 КЗпП України). Заробітною платою є винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, що визначено ч.1\~ст. 94 КЗпП України. Відповідно до ч. 5\~ст. 97 КЗпП України\~та ч. 3\~ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 115 КЗпП України, ч.ч. 1, 2\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативними актами роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно із ч.ч. 1, 2\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Розрахунок належних позивачу сум проведено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що при звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок, заявлена позивачем ціна позову є обґрунтованою. Крім цього, відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про існування даного судового спору, не повідомив свого ставлення до заявлених до нього вимог та не надав витребувані судом докази, які б спростовували позицію позивача, що позбавляє суд можливості дійти іншого висновку. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 2422,20 гривень та витрати на правничу\~допомогу в сумі 3000,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved