Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач), у якому просила суд: 1) ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом знесення металево-бетонної конструкції, побудованої з боку власника земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] вздовж спільного межового знака між сусідніми ділянками; 2) зобов`язати відповідача засипати компостну яму на своїй земельній ділянці, яка розташована на відстані 10 м. до житлового будинку позивача по [ADDRESS] ; 3) зобов`язати відповідача звільнити межовий знак між суміжними земельними ділянками сторін від надлишку землі та сміття в частині розташування господарських споруд (гаража, погріба) позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2017 року, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 0,0973 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 321200000:05:001:0177 за цією адресою. В порядку добросусідства між попередніми власниками земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] було встановлено межовий знак у вигляді паркану з металевих листів-секцій та металевої сітки. Ніяких непорозумінь щодо користування суміжними земельними ділянками не виникало до моменту зведення з боку відповідача поряд з межовим знаком металево-бетонної конструкції вздовж існуючого межового знаку, облаштованої компостної ями з порушенням відстані. Відповідно до акту комісійного обстеження суміжних земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] від 12.06.2025 року, зафіксовано, що з боку відповідача на своїй земельній ділянці частково встановлено бетонну огорожу на відстані 0,2 - 0,3 метра до існуючої огорожі (межового знаку). Також частково встановлено металеву конструкцію з підвищеним насипом землі до існуючої огорожі (межового знаку) на відстані 0,3 0,4 метра до господарських споруд гаража, погріба позивача. За технічною документацією до житлової будівлі дані господарські споруди було встановлено впритул до межового знаку між сусідніми земельними ділянками ще попередніми власниками. З боку відповідача не дотримано мінімальних меж щодо встановлення металево-бетонної конструкції вздовж межового знаку між суміжними земельними ділянками сторін по справі. Побудована конструкція має декілька секцій і бетонні, і металеві. Має нерівне розташування, оскільки розширюється і звужується вздовж межі. В місці металевої конструкції (розташовано господарські споруди позивача) конструкція підвищена за рахунок надлишку землі і сміття, облаштовано сміттєзбірник з порушенням норм закону. Це в свою чергу спричинило позивачу як власнику суміжної земельної ділянки ряд певних незручностей, як затінення житлової будівлі та земельної ділянки, попадання надлишку атмосферних опадів, землі, сміття на господарські споруди, забруднення повітря неприємними запахами біля житлового будинку, що відображається на фізичному здоров`ї позивача та членів її сім`ї. Оскільки на прохання припинити неправомірні дії та відновити користування суміжними земельними ділянками в порядку добросусідських відносин відповідач не реагує, позивач звернулась до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою. Між домоволодіннями сторін був паркан із сітки, який встановлювала позивач. Але цей паркан майже повалився і на своїй земельній ділянці відповідач поставила паркан висотою до 2 метрів, чим не порушила права позивача. Отримавши пізніше акт комісійного обстеження, [PERSON] засипала компостну яму, про що свідчить Акт обстеження від 26.09.2025 року. Межовий знак (паркан) стоїть на земельній ділянці відповідача i ніякого сміття на землі біля господарських споруд позивача немає і ніколи не було. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.\~ Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 10.09.2025 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09.10.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 15.10.2025 року ухвалено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Протокольною ухвалою суду від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 26 листопада 2025 року у судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , представник позивача повідомила суд, що це всі свідки, від допиту свідка [PERSON] відмовилась, просила продовжувати розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0973 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 321200000:05:001:0177 за адресою: [ADDRESS] . Власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 321200000:05:001:0504 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до акту комісійного обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та б. [ADDRESS] від 12.06.2025 року, на земельній ділянці по [ADDRESS] , облаштовано компостну яму на відстані 10 метрів до житлового будинку гр. [PERSON] , що порушує табл. 6.7. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Відстань від майданчиків для компосту, дворових вбиралень, сміттєзбірників, сховищів для добрив та ядохімікатів повинні розміщуватися на відстані 20 м. до житлових будинків. На даний час межею між сусідніми землекористувачами є частково металева огорожа, металева сітка. Гр. [PERSON] встановлено бетонну огорожу на відстані 0,2 - 0,3 метра до існуючої огорожі. Гр. [PERSON] встановлено металеву конструкцію з підвищеним насипом землі до існуючої огорожі (фрагмент огорожі - металева сітка) на відстані орієнтовно 0,3 0,4 метра до гаражу та погреба [PERSON] , що створює затінення та потрапляння атмосферних опадів до господарських будівель. Гараж та погріб, які належать гр. [PERSON] , побудовані згідно технічної документації у 1973 році. За висновками комісії, [PERSON] слід перенести яму для компосту відповідно до табл. 6.7. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». При встановленні огорожі дотримуватись вимог чинних державних будівельних норм ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», ДБН В.2.2-12.2019 «Планування і забудова територій», Земельного кодексу України, Закон України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою на території населених пунктів Фастівської міської територіальної громади, затверджених рішенням Фастівської міської ради від 15.06.2021 року №30-ІХ-VІІІ. Разом із тим, у відповідності до акту обстеження від 26.09.2025 року за результатами обстеження подвір`я гр. [PERSON] по [ADDRESS] , на її подвір`ї знаходилась компостна яма, яку вона засипала, металоконструкція у вигляді паркану з її боку стоїть 2 м. заввишки. Так, у акті комісійного обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та б. [ADDRESS] від 12.06.2025 року зазначено, що [PERSON] слід перенести яму для компосту відповідно до табл. 6.7. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», що остання виконала, засипавши компостну яму, про що свідчить акт обстеження від 26.09.2025 року. Ні в акті комісійного обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та б. [ADDRESS] від 12.06.2025 року, ні в акті обстеження від 26.09.2025 року не зафіксовано, що паркан на земельній ділянці відповідача перевищує встановлені норми або іншим чином порушує права власника земельної ділянки по [ADDRESS] . В останньому зазначено, що металоконструкція у вигляді паркану стоїть 2 м. заввишки. Акт комісійного обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та б. [ADDRESS] від 12.06.2025 року містить лише рекомендації щодо необхідності встановлення бетонного паркану у відповідності до норм ДБН та законодавчих актів. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що компостну яму на земельній ділянці відповідача вона не бачила, на земельній ділянці відповідача розташований бетонний забор. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивача, зазначив, що їх гараж встановлений за 30 см. від межі земельної ділянки відповідача. Оскільки відповідач поставила бетонний забор, це псує їх прибудинкові споруди. Разом із тим, у судовому засіданні не було встановлено, що саме бетонна конструкція у вигляді паркану, побудована на земельній ділянці відповідача, створює затінення житлової будівлі та земельної ділянки, призводить до попадання надлишку атмосферних опадів, землі, сміття на господарські споруди позивача, забруднення повітря неприємними запахами біля її житлового будинку. Окремого експертного висновку про порушення ДБН встановленням на території, що належить відповідачу, споруди у вигляді паркану, позивачем надано не було, як і не було заявлено клопотань про призначення експертизи у ході розгляду справи. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1\~ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3\~ст. 319 ЦК України). Ч. 1 ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до\~якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є\~власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, за змістом ст.15 та ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Станом на даний час позивачем не доведені належними та допустимими доказами факти вчинення відповідачем дій, що перешкоджають їй користуватися власністю, а саме, факт наявності на території домоволодіння, належному відповідачу, компостної ями, адже відповідач її засилала, як і не доведено того, що побудована на території земельної ділянки відповідача бетонна конструкція у вигляді паркану з порушенням ДБН, наявність на земельній ділянці позивача надлишків землі та сміття, спричинені діями/бездіяльністю відповідача, тобто [PERSON] не довела, що діями [PERSON] порушується її право власності. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилається, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed