Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" через свого представника - за довіреністю Столітнього М. М. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 300,00 грн. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 22.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір № 4910407 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили такі умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 7\~000,00 грн. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Пунктом 1.4.1. договору передбачена стандартна процентна ставка, яка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало йому кредит в сумі 7\~000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Окрім того, 26.08.2024 сторонами укладено додатковий договір до договору № 4910407 від 22.08.2024, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 2 000,00 грн, таким чином загальна сума кредиту склала 9 000,00 грн. Строк кредитування та періодичність платежів залишились незмінними. Грошові кошти у сумі 2 000,00 грн були перераховані на платіжну картку № [NUMBER] . 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 31/03/25, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 4910407 від 22.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковим договором від 26.08.2024 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст капітал". Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "Фінтраст капітал", ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином,\~відповідачка має\~заборгованість перед\~позивачем за\~договором №\~4910407\~від 22.08.2024\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту та\~додатковим договором\~від 26.08.2024\~в загальному\~розмірі 33\~380,00\~грн,\~яка складається\~із суми\~заборгованості з\~тіла кредиту\~в розмірі\~9\~000,00\~грн,\~нарахованих процентів\~первісним кредитором\~в розмірі\~19\~880,00\~грн,\~штрафних санкцій\~в розмірі\~4\~500,00\~грн,\~нарахованих процентів\~ТОВ «ФК\~«Фінтраст Капітал»\~за 138\~календарних днів\~в розмірі\~12\~420,00\~грн.\~Тому позивач\~просить суд\~стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 41 300,00 грн, куди входить заборгованість за тілом кредиту - 9 000,00 грн, нарахована первісним кредитором заборгованість за відсотками за користування кредитом - 19 880,00 грн, заборгованість нарахована позивачем за відсотками за користування кредитом - 12 420,00 грн, а також відшкодувати понесені судові витрат зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. Окрім того, просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідачки. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 06.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням представника позивача судом витребувані додаткові докази у справі. Під час підготовки справи до розгляду судом встановлено, що відповідачка [PERSON] правом подання відзиву у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п.\~15\~ч.\~1\~ст.\~1\~ЗУ «Про\~електронну ідентифікацію\~та електронні\~довірчі послуги»,\~електронний підпис\~-\~електронні дані,\~що додаються\~до інших\~електронних даних\~або логічно\~з ними\~пов`язуютьсяі використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до\~ч.\~1,\~3\~ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»,\~для ідентифікації\~автора електронного\~документа може\~використовуватися електронний\~підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 22.11.2023 р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). На підставі статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено,\~що22.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір № 4910407 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 167-189). До укладення договору відповідачці наданий паспорт споживчого кредиту (а.с. 127-131). Надані [PERSON] документи підписані останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС товариства. Згідно умов цього договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 7 000,00 грн (п. 1.2 кредитного договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п. 2.1 кредитного договору). Строк кредиту складає 360 днів (п. 1.3 кредитного договору). За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.\~1.3 цього договору. Відповідно до п. 9.9 договору відповідачка підтверджує, що: перед укладенням цього договору була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику (а.с. 122-143), в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальна на дату укладання договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними. Кредитні кошти у сумі 7\~000,00 грн були перераховані [PERSON] 22.08.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал банк», що підтверджено листом ТОВ «Пейтек» за вих. № 1-0104 від 01.04.2025 (а.с.151) та випискою з поточного рахунку № [NUMBER] АТ «Універсал банк» від 20.10.2025 (а.с.206). Вказаний рахунок також зазначений у п. 2.1. та у графі "Реквізити сторін" кредитного договору, що свідчить про належне виконання позичальником умов кредитного договору, а саме перерахування відповідачці коштів. Окрім того, 26.08.2024 сторонами був укладений додатковий договір до договору № 4910407 від 22.08.2024, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 2 000,00 грн. Строк кредитування та періодичність платежів залишились незмінними. До укладення додаткового договору відповідачці наданий паспорт споживчого кредиту (а.с. 191-196). Надані [PERSON] документи підписані останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти у сумі 2 000,00 грн були перераховані 26.08.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал банк», що підтверджено листом ТОВ «Пейтек» за вих. № 20250401-2635 від 01.04.2025 (а.с.150) та випискою по рахунку № [NUMBER] АТ «Універсал банк» від 20.10.2025\~(а.с.206). Таким чином, загальна сума кредиту за договором склала 9 000,00 грн та була перерахована на картковий рахунок відповідачки. Однак, станом на 31.03.2025 заборгованість відповідачкою не погашена. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Лінеура Україна" за договором № 4910407 від 22.08.2024 про надання споживчого кредиту заборгованість становить 33 380,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9 000,00 грн, заборгованості за штрафами в сумі 4 500,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 19 880 грн (а.с.135-142). Такі дії з боку [PERSON] є порушенням умов укладеного договору. 31.03.2025 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК\~"Фінтраст\~капітал" укладений договір факторингу № 31/03/25 відповідно до умов якого право вимоги за договором № 4910407 від 22.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст капітал". Відповідності до умов укладеного договору ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" за плату належні права вимоги, "ФК\~"Фінтраст\~капітал" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, тим самим ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" стає новим кредитором (а.с. 97-114). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 31/03/25 від 31.01.2025 ТОВ "ФК\~"Фінтраст\~капітал" набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 33 380,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9 000,00 грн, заборгованості за штрафами в сумі 4 500,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 19 880 грн (а.с. 149). Станом на дату укладання договору факторингу № 31/03/25 від 31.01.2025 строк дії договору № 4910407 від 22.08.2024 не закінчився (згідно п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 22.08.2024 до 16.08.2025) В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачкою, ТОВ "ФК\~"Фінтраст\~капітал" у період з 01.04.2025 до 16.08.2025 (138 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 12\~420,00 грн (9\~000,00 грн х 1,00 % = 90,00 грн х 138 календарних днів = 12\~420,00 грн). Тому просить стягнути з відповідачки за договором № 4910407 від 22.08.2024 про надання споживчого кредиту заборгованість за загальною сумою 41 300,00 грн, яка складається із суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 9\~000,00 грн, заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором у розмірі 19\~880,00 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ "ФК\~"Фінтраст\~капітал" за 138 календарних днів в розмірі 12\~420,00 грн. Судом установлено, що відсотки за користування кредитом нараховані первісним кредитором за період з 22.08.2024 до 31.03.2025 за базовою процентною ставкою 1,00 % в день. Також за період з 01.04.2025 до 16.08.2025 ТОВ "ФК "Фінтраст капітал" здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,00 % в день, що узгоджується з вимогами кредитного договору та положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості зі сплати процентів становить 32\~300,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки (19\~880,00 грн + 12\~420,00 грн= 32\~300грн). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачка допустила порушення умов укладеного кредитного договору із первісним кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість із погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Після укладення договору факторингу право вимоги повернення боргу набув позивач по справі, який має право ініціювати примусове стягнення боргу. Визначений позивачем розмір заборгованості відповідає вимогам чинного законодавства, відтак позов у цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнення з відповідачки в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України отриманої суми інфляційних втрат і 3 % річних, судом встановлено таке. З метою впровадження в українське право дієвого механізму процесуальної економії з 01 січня 2019 року введено в дію частини десяту, одинадцяту статті 265 ЦПК України, відповідно до яких суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 виснувала, що під час ухвалення рішення про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, суд не має права зазначати в рішенні про нарахування одночасно відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Мета такого інституту передовсім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання. Водночас такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає їх порядок обрахунку; у цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється. Сформульовані у частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України приписи не є астрентом (додатковим зобов`язанням для боржника, що базується на процедурі, відповідно до якої перспектива сплатити більшу суму, ніж ту, яку боржник повинен був сплатити спочатку, має змусити діяти боржника та виконати рішення суду якнайшвидше), оскільки за українським правом вони застосовуються лише у грошових зобов`язаннях та фактично ними передбачається продовження на майбутнє стягнення присуджених відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Тобто, це не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Тоді як астрент передовсім застосовується до зобов`язань негрошового характеру й розмір астренту не пов`язується із розміром заборгованості чи її складовими частинами, які відповідно й не є базою для обрахування судової неустойки, оскільки, астрент - це санкція за неповагу до правосуддя та спротив виконанню судового рішення, а не форма стягнення чи відшкодування збитків перед позивачем (стягувачем). Тож на відміну від астренту, правова мета приписів частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Така мета зазначених процесуальних норм національного законодавства, як стимулювання боржника, до своєчасного виконання судового рішення, є другорядною. Зміст частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України про те, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, означає, що суд вчиняє такі дії на вимогу позивача. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Водночас, у заявленій вимозі позивач просить суд не продовжувати нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом у визначеному договором розмірі 1 % на день, а просить нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Суд звертає увагу позивача і на те, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких умов, ураховуючи положення законодавства в умовах дії в Україні воєнного стану та правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, вимоги позивача у цій частині заявлених вимог не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення Цивільного процесуального кодексу України, якими регламентовані наведені питання. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422, 40 грн. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд ураховує таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надана заявка № 10923 від 25.08.2025 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, рахунок на оплату № 10923-22/09-2025 від 22.09.2025, договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, акт прийомупередачі наданих адвокатом Столітнім М. М. послуг № 10923 від 22.09.2025, в якому значиться, що сума правничої допомоги за підготовку та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] становить 10 000,00 грн. Натомість аналізуючи наведене суд ураховує, що до акту виконаних робіт включені послуги, які під час судового розгляду даної цивільної справи не надавалися, відповідно не підлягають врахуванню під час вирішення питання про розподіл судових витрат. Зокрема, в п. 10 акту зазначений вид послуг, який передбачає представництво інтересів клієнта, у тому числі участь у судових засіданнях. Оскільки дана справа розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, тому витрати на суму 1\~640,00 грн не підлягають врахуванню. Загалом розмір підтвердженою правничої допомоги становить 8\~360,00 грн (10\~000,00 грн 1\~640,00 грн = 8\~360,00 грн). Вказані витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved