Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2019. Від подружнього життя у них народилося дві доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 2024 року [PERSON] залишила дітей та переїхала в інший населений пункт в Житомирській області. Малолітні діти продовжили проживати з батьком. До служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради звернулася бабуся малолітніх, [PERSON] із заявою щодо влаштування в її родину малолітніх дітей (онуків), пояснюючи тим, що батько малолітніх дітей, [PERSON] погано виконує свої батьківські обов`язки, а саме: б`є дітей, принижує, використовує лайливу лексику, діти бояться батька та не хочуть йти до нього. Тому, відповідно до наказу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 29.05.2025р. №9, малолітніх дітей було тимчасово влаштовано в сім`ю рідної бабусі [PERSON] . Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 29.08.2025 №7 малолітніх [PERSON] та [PERSON] взято на облік служби як дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах (причина - ухилення батьків, осіб, які їх замінюють від виконання своїх обов`язків). Протягом останніх трьох місяців [PERSON] кожного дня (окрім вихідних), чотири рази на день відвідував службу у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради порушуючи порядок в приміщенні (погрози, ненормативна лексика, подряпав машину на парковці). Станом на 11.09.2025 [PERSON] не виконавши жодних рекомендацій для повернення малолітніх дітей, погрожує розправою усім спеціалістам служби у справах дітей. Відповідно до інформації, наданої Станишівською сільською радою Житомирської області від 10.09.2025 року №272 з`ясовано, що мати малолітніх, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Має інвалідність, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, з дітьми не спілкується. [PERSON] , систематично не виконує заходів з метою повернення доньок. На пропозиції пройти консультацію лікаря-нарколога та розглянути можливість лікування відмовляється категорично, наявність залежності заперечує. [PERSON] не має стабільного джерела доходу, що ускладнює забезпечення належних умов для утримання дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень не надали, як і не надали заяви про розгляд справи без їх участі, розгляд цивільної справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку у служби у справах дітей як діти, що опинилися в складних життєвих обставинах (причина - ухилення батьків, осіб, які їх замінюють від виконання своїх обов`язків), відповідно до наказу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 29.08.2025 №7. Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 29.05.2025р. №9, малолітніх дітей тимчасово влаштовано в сім`ю рідної бабусі [PERSON] . Відповідно до заяви служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради до органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам`янської міської ради до органу опіки та піклування, [PERSON] 29.05.2025р. було запрошено до служби у справах дітей, ознайомлено із заявою його матері, [PERSON] , та причинами тимчасового влаштування малолітніх дітей в її родину. [PERSON] були надані рекомендації та перелік документів, які він повинен зібрати для повернення малолітніх дітей в свою родину, але реакція [PERSON] була агресивною: він нецензурно ображав працівників служби у підвищеному тоні, погрожуючи розправою покинув приміщення виконавчого комітету Знам`янської міської ради.Відповідно до своєї медичної картки [PERSON] має діагноз за заключенням психіатра від 06.08.2025 року, а саме: інші уточнені психічні розлади в наслідок ушкодження головного мозку. 09.06.2025 року гр. [PERSON] , перебуваючи в агресивному стані, в присутності чергового працівника виконавчого комітету Знам`янської міської ради висловлювався образливо на адресу начальника служби у справах дітей, того ж дня було направлено лист на Кропивницький РУП ГУНП в Кіровоградській області від 09.06.2025 вих. №92. 17.06.2025 року [PERSON] знову завітав до служби у справах дітей та в нецензурній формі повідомив, що не хоче бути присутнім на комісії з питань захисту прав дитини, старша донька йому вже не цікава, а от молодшу можливо і взяв би додому, хоча умов для проживання ще не створив, потім почав погрожувати працівникам служби у справах дітей, після чого був викликаний наряд поліції. За інформацією, наданою головою будинкового комітету №14 від 03.06.2025 №47 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та зарекомендував себе з негативної сторони, а саме: конфліктує з сусідами, зловживає алкогольними напоями, неодноразово помічались домашні скандали при малолітніх дітях, через що сусіди викликали працівників поліції. За інформацією, наданою адміністрацією ЗДО «Козачок» від 02.06.2025, під час святкування свята випускного балу, яке забезпечила для дитини саме бабуся, стався конфлікт за участю батька, [PERSON] , [INFO] , який не пускав малолітню доньку фотографуватися та намагався забрати її. Малолітня [PERSON] , [INFO] , отримала нервовий зрив, вона пручалася, кричала та не хотіла йти до батька, оскільки [PERSON] був агресивний. [PERSON] викликала наряд поліції, яка й передала дівчинку бабусі. Станом на 11.09.2025 [PERSON] , не виконавши жодних рекомендацій для повернення малолітніх дітей, погрожує розправою усім спеціалістам служби у справах дітей. Відповідно до інформації, наданої Станишівською сільською радою Житомирської області від 10.09.2025 року №272 з`ясовано, що мати малолітніх, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Має інвалідність, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, з дітьми не спілкується. [PERSON] , систематично не виконує заходів з метою повернення доньок. На пропозиції пройти консультацію лікаря-нарколога та розглянути можливість лікування відмовляється категорично, наявність залежності заперечує. [PERSON] не має стабільного джерела доходу, що ускладнює забезпечення належних умов для утримання дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам`янської міської ради, з метою соціального захисту малолітніх дітей на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.3, 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своїх дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток не турбуються, не забезпечують необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2 статті 182 сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно частини 2 статті 183 сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: approved