Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу та просить стягнути з останнього на свою користь 288 000,00 грн. шкоди в порядку регресу, а також судові витрати. В обгрунтування позову зазначає, що 29.09.2020р. приблизно о 19 год. 45 хв. у м. Києві по вул. Столичне шосе зі сторони станції метро «Видубичі», відповідач, керуючи транспортним засобом марки Volkwagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке 30.09.2024р. внесені до ЄРДР за №120241000000001118. Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві від 29.11.2024р. вказане кримінальне правопорушення було закрито, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач має нести цивільну відповідальність за смерть, завдану потерпілому, незалежно від того, чи були його дії протиправними. Відповідач на момент ДТП не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з метою відшкодування збитків 16.10.2024р. [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернувся до позивача з відповідною заявою про страхове відшкодування. 08.02.2025р. [PERSON] повторно звернулась до позивача із заявою про відшкодування витрат на утримання, а 10.02.2025р. представник заявників в інтересах [PERSON] та [PERSON] також звернувся до позивача з відповідною заявою. За результатами такого звернення позивачем було відкрито регресну справу №109437. Позивач, виконуючи вимоги ст. 41 Закону, на підставі довідки №1 від 07.03.2025р. і наказу №3.1/6740 від 10.03.2025р., довідки №2 та наказу №3.1./6721 від 10.03.2025р., а також довідки №3 від 07.03.2025р. та наказу №3.1./6737 від 10.03.2025р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 288 000,00 грн. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилося на основі наданих заявниками документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, а також наказів позивача про відшкодування шкоди, відповідно до яких МТСБУ здійснило регламенту виплату, яка склала 288 000,00 грн. З огляду на вказані обставини та у зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано збитки, заявлені відповідні вимоги для вирішення спору в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом установлено, що 29.09.2024р. приблизно о 19:45 год. водій [PERSON] , 2005 року народження, керуючи автомобілем Volkwagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині Столичного шосе зі сторони станції метро «Видубичі» в напрямку проспекту Науки, навпроти ЖК «Світлопарк», скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , 1987 року народження, який перетинав проїзну частину у невстановленому місця для пішоходів, справа наліво відносно руху автомобіля. В результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. За даною подією 30.09.2024р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №12024100000001118 за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у м. Києві Соломченком О.В. від 29.11.2024р. винесено постанову про закриття кримінального провадження, за якою кримінальне провадження №12024100000001118 від 30.09.2024р. за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] , [INFO] , закрито, у зв`язку в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Судом встановлено, що на час вчинення ДТП автомобіль Volkwagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 16.10.2024р. адвокат Грицан Р.О. звернувся до позивача в інтересах [PERSON] - опікуна/піклувальника неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування, а в подальшому були подані заява (уточнена) про виплату страхового відшкодування від 10.02.2025р., заява про виплату страхового відшкодування від 08.02.2025р. На підставі наказу №3.1/6740 від 10.03.2025р. «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих», довідки №1 від 07.03.2025р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказу №3.1./6721 від 10.03.2025р. «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих», довідки №2 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, наказу №3.1./6737 від 10.03.2025р. «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих», довідки №3 від 07.03.2025р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих позивачем позивачеві здійснені страхові виплати [PERSON] згідно платіжної інструкції №6196 від 11.03.2025р. на суму 96 000,00 грн., [PERSON] згідно платіжної інструкції №6194 від 11.03.2025р. на суму 96 000,00 грн., [PERSON] згідно платіжної інструкції №6195 від 11.03.2025р. на суму 96 000,00 грн. Всього здійснено виплат на загальну суму 288 000,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: 1) транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Також в ч. 1 ст. 43 Закону зазначено, що регламентні виплати, передбачені цією частиною, здійснюються виключно безпосередньо потерпілій особі, її законним представникам або спадкоємцям, правонаступнику потерпілої юридичної особи, погодженим з потерпілою особою особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, особам, які проводять лікування потерпілої фізичної особи, або особам, які здійснили витрати з лікування потерпілої фізичної особи. Допускається здійснення регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, страховику потерпілої особи, який здійснив страхову виплату відповідно до статті 19 цього Закону, або страховику, який здійснив страхову виплату у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за іншим договором страхування щодо відповідних транспортного засобу та дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено, МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» здійснило виплату страхового відшкодування за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Частинами першою-третьою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 05.06.2019р. у справі №466/4412/15-ц, від 15.08.2019р. у справі №756/16649/13-ц, від 02.10.2019р. у справі №447/2438/16-ц, від 11.12.2019р. у справі №601/1304/15-ц, від 22.04.2022р. у справі №184/1461/20-ц. У статті 1166 Цивільного кодексу України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (постанова Верховного Суду від 22.04.2022 у справі №184/1461/20-ц). При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 Цивільного кодексу України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. Вина потерпілого не враховується в разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, в разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та в разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 Цивільного кодексу України). Разом із тим, під час розгляду справи відповідачем не доводилося та судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] . Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, враховуючи, що [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого [PERSON] загинув на місці ДТП, відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а позивач відшкодував потерпілим особам шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дійшов висновку про обгрунтованість відшкодування відповідачем у порядку регресу 288 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 320,00 грн.

Outcome: approved