Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

14.11.2024 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник Концерну «Міські теплові мережі» Губрієнко А.О. з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В позовній заяві посилалися на те, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Відповідачам на праві власності належить нежитлове приміщення №ХХХІІІ першого поверху (літ.А-9) площею 52,8 м2 за адресою: [ADDRESS] . 02.10.2021 року позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Станом на 01.11.2021 року Типовий індивідуальний договір № 71203641 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] між позивачем та відповідачами є укладеним. Відповідно визначення, наведеного в Методиці, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №13069 від 26.07.2019 року. Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказане приміщення є опалювальними. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення відповідачів не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії. Відповідно п.11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. Розподіл теплової енергії у будівлі/будинку здійснюється відповідно п.5,6 Розділу ІІІ Методики. Розподілений обсяг для опалюваного приміщення у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулами 13,14. Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачам за період з 01.11.2021-31.08.2024 на суму 42144,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивачем були сформовані та надані відповідачам рахунки на оплату спожитої послуги. Згідно «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 року №869, позивачем для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету ЗМР від 11.10.2021 року №374. Відповідачі за період з 01.11.2021-31.08.2024 не виконали обов`язки по сплаті за послугу з постачання теплової енергії згідно Договору, тому виникла заборгованість у розмірі 42144,09 грн. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідачів, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідачів у багатоквартирному житловому будинку. Прохали стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 42144,09 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі судового збору 2422,40 грн. 25.11.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.07.2025 року до суду звернувся представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Горський А.О. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що позивач безпідставно зазначає, що враховуючи знаходження належного відповідачам нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, наявні підстави стверджувати, що вказане приміщення є опалювальним. 06.03.2025 року представником відповідача направлено запит позивачу про надання детального розрахунку та алгоритму суми нарахування [PERSON] . Відповідь отримана не була. 24.06.2025 року представником відповідача до керівництва ОСББ «Штурмова 9» зроблено запит щодо надання інформації чи є опалювальним нежитлове приміщення, чи підключене воно до системи централізованого опалення житлового будинку та чи проходять або ні через нежитлове приміщення транзитні стояки опалення. Згідно відповіді ОСББ «Штурмова 9» нежитлове приміщення є неопалювальним, не під`єднане до системи централізованого опалення житлового будинку. 04.07.2025 року комісією ОСББ «Штурмова 9» за участю представника відповідачів складено акт обстеження системи опалення житлового будинку, яким встановлено, що прибудоване нежитлове приміщення ХХХIII першого поверху літ.А-9, А-1 по [ADDRESS] (магазин госптоварів) є неопалювальним, під полом нежитлового приміщення власний підвал відсутній, система централізованого теплопостачання житлового будинку відгалуджень у нежитлове приміщення не має, транзитні стояки опалювання житлового будинку через нежитлове приміщення не проходять. Вказана обставина також підтверджується актом обстеження житлового будинку від 12.09.2024 року та актом обстеження систем опалення нежитлового приміщення від 12.09.2024 року Концерну «МТМ», відповідно яких нежитлове приміщення є прибудованим, в підвалі житлового будинку відгалудження на нежитлове приміщення відсутнє. Таким чином, докази приєднання нежитлового приміщення відповідачів до внутрішньо-будинкової мережі централізованого теплопостачання будинку відсутні, що унеможливлює технічну можливість постачання послуги з централізованого опалення. Через відсутність постачання позивачем теплової енергії у нежитлове приміщення відповідачів не забезпечується нормативна температура повітря, таке приміщення не можна визначити як опалювальне. Для підтримання мінімально необхідної температури у нежитловому приміщенні у холодну пору року вимушено використовуються електричні опалювальні прилади. Вважають, що позивач не надав належних доказів фактичної поставки теплоносія у нежитлове приміщення, а отже, не довів належними та допустимими засобами доказування наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за теплову енергію. Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит позивач зазначає, що з вересня 2024 року нарахування за послугу з постачання теплової енергії призупинені, нарахування за нежитлове приміщення позивачем припинене з листопаду 2024 року, зі списку нежитлових приміщень по будинку воно виключено. Вказане також свідчить про фактичне ненадання позивачем послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення. Щодо наявності у ОСББ права складати акти обстеження: згідно п.1 ст.39.2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» власники або управителі об`єктів будівництва забезпечують поточний огляд періодичне обстеження прийнятих в експлуатацію у встановленому законодавством порядку об`єктів протягом усього періоду їх існування та несуть відповідальність за їх експлуатацію згідно із законом. Відповідно п.1.2.2 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території» до складу документації, яка ведеться виконавцями послуг входять акти технічних оглядів. Отже, Акти обстеження приміщення мають право складати управляючі обслуговуючі компанії, яким передана технічна документація на будинок. Щодо строку на подання відзиву: відповідачі перебувають за межами України, позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження не отримували. Прохали поновити строк для подання відзиву, позовні вимоги залишити без задоволення. 01.12.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, відповідь на відзив не подали, 01.12.2025 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 01.12.2025 року відповідачі та їх представник: адвокат Горський А.О. в судове засідання не з`явилися, 01.12.2025 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, прохав відмовити у задоволенні позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач - Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг». [INFO] народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , була зареєстрована до 23.09.2024 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №905551 від 14.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. [INFO] народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , була зареєстрована з 18.07.2000 року по 26.05.2009 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №905514 від 14.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру та відповіддю Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 18.11.2024 року. Відповідач [PERSON] з 27.12.2016 року фактично проживає у Сполучених штатах Америки, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] про оформлення виїзду на постійне місце проживання в США. Відповідачу [PERSON] належить на праві власності 1/5 частина нежитлового приміщення №ХХХІІІ першого поверху (літ.А-9, літ.А-1) площею 27,10 м2 за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.1998 року. Відповідачу [PERSON] належить на праві власності 9/50 частин нежитлового приміщення №ХХХІІІ першого поверху (літ.А-9, літ.А-1) площею 25,7 м2 за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2005 року. Згідно ч.7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Частиною 5 ст.13 цього Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 року позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання. Відповідно ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того, ч.6 ст.633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. Таким чином, станом на 01.11.2021 року Типовий індивідуальний договір № 71203641 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] приміщення №ХХХІІІ першого поверху, між позивачем та відповідачами є укладеним. Згідно Розрахунку основного боргу за договором №71203641 та Інформації щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за договором №71203641 відповідачі за адресою: [ADDRESS] приміщення №ХХХІІІ першого поверху за період з 01.11.2021 року по 31.08.2024 року мають заборгованість за послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 42144,09 грн. Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно п.32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 Договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно п.36 Договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно п.38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Частиною 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, законодавство України передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита. Відповідно п.11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315. Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Відповідно Методики опалювальне приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Так, згідно Акту обстеження системи теплоспоживання нежитлового приміщення від 12.09.2024 року, складеного Комісією Концерну «Міські теплові мережі», проведено обстеження прибудованого нежитлового приміщення №ХХХІІІ площею 52,8 м2 за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] та [PERSON] , та встановлено, що нежитлове приміщення не обладнано вузлом розподільного обліку теплової енергії, приміщення прибудовано до житлового будинку, вхід окремий, в підвалі житлового будинку відгалуження на нежитлове приміщення відсутнє. Також, згідно повідомлення ОСББ «Штурмова 9» від 01.07.2025 року нежитлове приміщення\~№ХХХІІІ першого\~поверху за\~адресою:\~ [ADDRESS] є неопалювальним, не під`єднано до системи централізованого опалення житлового будинку, транзитні стояки опалення житлового будинку через нежитлове приміщення не проходять. Також, згідно Акту обстеження системи опалення житлового будинку, проведеного 04.07.2025 року Комісією ОСББ «Штурмова 9» встановлено, що прибудоване нежитлове приміщення\~№ХХХІІІ першого\~поверху за\~адресою:\~ [ADDRESS] є неопалювальним, під полом нежитлового приміщення власний підвал відсутній, система централізованого теплопостачання житлового будинку відгалужень у нежитлове приміщення не має, транзитні стояки опалення житлового будинку через нежитлове приміщення не проходять. Таким чином, судом встановлено, що нежитлове приміщення відповідачів не підключено до системи централізованого постачання теплової енергії Концерну «Міські теплові мережі», тому через відсутність постачання позивачем теплової енергії у нежитлове приміщення відповідачів не забезпечується нормативна температура повітря, а отже таке приміщення не є опалювальним. При цьому, суд враховує, що за повідомленням Концерну «Міські теплові мережі» з вересня 2024 року нарахування за послугу з постачання теплової енергії по договору №71203641 призупинені. Тому, зважуючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту надання відповідачам послуги з постачання теплової\~енергії до належного їм нежитлового приміщення, та визначення статусу цього нежитлового приміщення як опалювального, а отже не доведено наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в сумі 42144,09 грн., яку фактично не надано та не отримано. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною в Постановах Запорізького апеляційного суду у справі №335/8692/24 від 10.04.2025 року, у справі 335/7023/23 від 28.04.2025 року. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19). Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та наданих доказів, дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed