Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Гринчишина Ігоря Ярославовича звернулась із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому посилається на те, що 16.06.2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.На даний час шлюб між сторонами не розірвано, сторони проживають окремо.Під час шлюбу сторонами за рахунок спільних коштів подружжя придбано транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, вартістю 30000,00 гривень, право власності на який зареєстровано за позивачем. Купівля та переоформлення транспортного засобу проводилася позивачем на її ім`я в лютому 2024 року в територіальному сервісному центрі МВС м.Обухів Київської області. Відповідач в цьому участі не приймав. Оригінали документів на автомобіль, ключі та автомобіль знаходяться на даний час у відповідача. Оскільки право власності на автомобіль зареєстроване за позивачем, їй в інформаційну систему «Дія» приходять повідомлення про штрафи за порушення ПДР та паркування відповідачем.Зазначений транспортний засіб вибув із законного володіння позивачки після припинення спільного проживання з відповідачем однією сім`єю на початку осені 2024 року.Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя з відповідачем не досягнуто.Просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя виділивши позивачці транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, вартістю 30000,00 гривень,з компенсацією за рахунок позивача на користь відповідача частки вартості транспортного засобу. Ухвалою судді від 02.05.2025 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.0.6.2025 по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання про ринкову вартість транспортного засобу- легкового автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску станом на 1 травня 2025 року.Проведення експертизи доручено експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВСУкраїни (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії буд.14).Для проведення експертизи зобов`язано [PERSON] в призначений експертом день надати всі необхідні правовстановлюючі та технічні документи на автомобіль та інші документи, необхідні для проведення експертизи та надати в розпорядження автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску.На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 13.10.2025 на адресу суду Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України направлено повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із невиконанням клопотання експерта від 13.08.2025, № СЕ-19/109-25/10919-АВ про надання для експертного огляду транспортного засобу. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14.10.2025 провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя поновлено. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про розгляд справи належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, вважає можливим відповідно до\~ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.\~\~ Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача, згідно з поданою заявою, не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Судом встановлено, що 16.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 року розірвано. 06.02.2024 за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску , червоного кольору,VIN [NUMBER] ,що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] .Вартість транспортного засобу марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску , червоного кольору,VIN [NUMBER] . Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. За змістом\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна. За змістом\~статей 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Позивачем зазначається, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, а тому такий спір підлягає вирішенню судом. Суд вважає доведеним, що автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску , червоного кольору,VIN [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна. Відповідно до частини першої статей\~3,\~15,\~16Цивільного процесуальногокодексу України\~(далі\~ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав необхідно розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Статтею 60Сімейного кодексуУкраїни\~(далі\~СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою\~статті 70СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 369Цивільного кодексуУкраїни\~(далі\~ЦК України) співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 370ЦК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною третьою\~статті 370ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої\~статті 364 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 183ЦК України\~неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою\~статті 71СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Предмет спору у даній справі є рухомим майном та одночасно неподільною річчю. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). Зі змісту частин четвертої, п`ятої\~статті 71СК України\~і\~статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) випливає, що: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21. У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, провадження № 61-19516св19, зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з частиною другою\~статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19, провадження № 61-16632св20, сформульовано правовий висновок про те, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у\~статті 7СК України\~засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів щодо грошової компенсації відповідачу частини вартості спірного транспортного засобу. Крім того матеріали цивільної справи не містять згоди відповідача на присудження грошової компенсації частки вартості транспортного засобу. Отже виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, оскільки\~сторонами в період шлюбу придбано автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому поділ між сторонами набутого під час шлюбу рухомого майна, слід провести виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частки. В той же час, вимоги позову про припинення права власності відповідача на автомобіль з вищезазначених підстав задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст. ст.\~60,\~69\~ч.1,\~70\~ч.1,\~71 Сімейного кодексу України, ст. ст.\~16,\~368\~ч.3\~Цивільного кодексу України,

Outcome: partial