Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

09 червня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14 квітня 2019 року між ТОВ "ФК"Дінеро" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №L7089633. В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - №L7089633, паралельно з номером договору №AG7723779, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Це та інші дані щодо кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого, виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 19 565,31 грн, яка складала з тіла кредиту в розмірі 8 800,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3 432,00 грн, штрафами - 2 933,31 грн, комісією 4 400,00 грн. Відповідно до. п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як «Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 01 липня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L7089633 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно Відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01 липня 2019 року відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 19 565,31 грн. В період з 01 липня 2019 року по 17 квітня 2025 року по кредитному договору №L7089633 від 14 квітня 2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн. Тому, враховуючи вищезазначене, сума заборгованості за відступленим правом вимоги становить 19 565,31 гривень. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання Протоколу № 1706 від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «ВІН ФІНАНС» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем нарахована сума інфляційних втрат за період з 19 квітня 2022 року по 17 квітня 2025 року в сумі 7 651,52 гривень та 3% річних за період з 19 квітня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 1 759,27 гривень. Просить суд поновити строк позовної давності звернення до суду; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №L7089633 від 14 квітня 2019 року у загальному розмірі 28 976,10 гривень, яка складається із: суми заборгованості - 19 565,31 гривень, суми інфляційних втрат - 7 651,52 гривень, суми 3% річних - 1 759,27 гривень; стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримує позовні вимоги, просить їх задорвільнити. Відповідач та її представник надали заяву про розгляд справи в їх відсутність та письмові пояснення по справі, в яких зазначили, що у справі відсутні докази укладання договору, не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів, позивачем пропущено строк позовної давності, відсутні докази належного повідомлення про відступлення права вимоги, сумнівний розрахунок інфляційних втрат. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Стосовно вимог позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267. ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В постанові Верховного суду № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року зазначено, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Кредитний договір укладено 14 квітня 2019 року, строк кредитування 30 днів, до 14 травня 2019 року. Перебіг строку позовної давності розпочався з дати не виконання кредитних зобов`язань, а саме: з 14 травня 2019 року по 14 травня 2022 року, однак, з урахуванням строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України та дії воєнного стану, на час дії яких строки позовної давності було зупинено, суд вважає за можливе поновити позивачу строк позовної давності звернення до суду з даною позовною заявою. Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG7723779 від 14 квітня 2019 року з додатковою угодою №АМ3705869 від 14 квітня 2019 року, Загальні умови договору кредитної лінії. Вказаний договір про споживче кредитування укладений в електронній формі. За умовами договору, [PERSON] ТОВ "ФК"Дінеро" відкриває кредитну лінію, надана сума кредиту - 8 800 гривень, загальна вартість кредиту 12 232 гривень, реальна річна відсоткова ставка 468%, дата надання кредиту 14 квітня 2019 року, дата повернення кредиту - 14 травня 2019 року, штраф, якщо є - 50%. У встановлений договором строк - 14 травня 2019 року, відповідач грошові кошти не повернула, чим порушила умови кредитного договору. Довідкою про ідентифікацію ТОВ "Дінеро" підтверджується, що [PERSON] уклала з ТОВ "ФК"Дінеро" кредитний договір AG7723779 від 14 квітня 2019 року (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця) - L7089633, сума кредиту - 8 800 гривень, строк кредиту - 30 днів, фінансовий номер телефону [NUMBER] . Заявка на кредит подана 14 квітня 2019 року о 16:59:17, фінансовий номер телефону, на який відправлено otр-пароль +380662657150. Дата банківського переказу 14 квітня 2019 року о 17:01:03. Розрахунком заборгованості за договором № AG7723779 від 14 квітня 2019 року за період з 14 квітня 2019 року по 30 жовтня 2019 року підтверджується, що сума заборгованості становить 19 565,31 гривень, з яких: 8 800 гривень - тіло кредиту, 3 432 гривень - проценти для початково зазначеної тривалості кредиту, 2 933,31 гривень - нараховані штрафи/пеня, 4 400 гривень - комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю. Відповідно до. п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як «Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 01 липня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L7089633 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно Відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01 липня 2019 року відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 19 565,31 грн. В період з 01 липня 2019 року по 17 квітня 2025 року по кредитному договору №L7089633 від 14 квітня 2019 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом - 0,00 грн. Тому, враховуючи вищезазначене, сума заборгованості за відступленим правом вимоги становить 19 565,31 гривень. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання Протоколу № 1706 від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «ВІН ФІНАНС» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем нарахована сума інфляційних втрат за період з 19 квітня 2022 року по 17 квітня 2025 року в сумі 7 651,52 гривень та 3% річних за період з 19 квітня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 1 759,27 гривень. Відповідач заперечує факт укладання нею спірного кредитного договору та отримання грошових коштів. Позивач стверджує, що відповідача було ідентифіковано при укладанні кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на її номер телефону [NUMBER] та здійснено перерахування коштів 14 квітня 2019 року на картковий рахунок відповідача в сумі 8 800 гривень. При цьому, позивачем не надано доказів того, на який саме рахунок було здійснено операцію про перерахування кредитних коштів. У зв`язку із невизнанням позову відповідачем, позивач подав клопотання про витребування доказів по справі та просив витребувати у АТ "ТАСКОМБАНК" інформацію, чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону, що належить [PERSON] , та інформацію перерахування суми 8 800 гривень на рахунок, що належить [PERSON] , через транзакцію 14 квітня 2019 року в сумі 8 800 гривень, яке було задоволено судом. У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, АТ "ТАСКОМБАНК" 31 жовтня 2025 року надав інформацію про те, що у них відсутня інформація про [PERSON] , відповідно, рахунки в АТ "ТАСКОМБАНК" на ім`я [PERSON] не відкривалися, банківські платіжні картки не видавалися. Зазначений номер телефону [NUMBER] клієнтам банку не належить. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, а саме, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у забов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов?язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимог. Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 своїй постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: « Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду». Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт перерахування кредитних коштів в сумі 8 800 гривень 14 квітня 2019 року відповідачу - [PERSON] , а остання категорично заперечує факт отримання кредитних коштів, зазначений в договорі номер телефону, за допомогою якого було ідентифіковано позичальника, не належить [PERSON] (доказів зворотного суду не надано), суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з його недоведеністю. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості по кредитному договору, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з неї суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% пічних. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed