Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко О.М., звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 23 червня 1983 року № 424 затверджено список членів житлово-будівельного кооперативу № 66 (УЖБК-2). Відповідно до вказаного рішення [PERSON] була надана квартира та виданий ордер на заселення кооперативної трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 39,84 кв. м та загальною площею 64,97 кв. м, на склад сім`ї з трьох осіб: позивача [PERSON] , його дружини [PERSON] , дочки [PERSON] . З Архівної довідки Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради від 06.03.2024 р. № С/19/9244/01-19 вбачається, що вартість квартири становила 8204 руб. 21 коп., а перший внесок у сумі 3302,00 руб. позивач сплатив повністю 25.06.1981 р. В подальшому [PERSON] здійснив повну оплату пайових внесків за квартиру, що підтверджується довідкою ОСББ «Келецька 118» від 18.04.2024 р. № 05. КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» повідомило позивача письмом від 05.03.2024 р. № 1144, що право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому порядку не реєструвалося. 24.04.2024 р. позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності. Рішенням державного реєстратора № 72828703 від 26.04.2024 р. розгляд заяви зупинено, а рішенням № 73577386 від 11.06.2024 р. у реєстрації права власності відмовлено через відсутність повного пакета документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (постанова КМУ № 1127 від 25.12.2015 р.). Позивач зазначає, що повністю сплатив пайові внески ще до 1983 року, фактично набув право власності на квартиру як член ЖБК, але через відсутність правовстановлюючих документів (свідоцтва або реєстрації) не може оформити своє право. З урахуванням викладених обставин, посилаючись на те, що добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою з 1983 року, просить визнати за ним право власності на спірну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.20254 справа розподілена судді Медяній Ю.В. На підставі ухвали судді Медяної Ю.В. від 21.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. На підставі ухвали суду від 04.08.2025 у справі закрити підготовче провадження та справу призначити до судового розгляду по суті. 27.10.2025 на підставі ухвали суду задоволено заяву позивача [PERSON] про відвід судді Медяної Ю.В. від розгляду цивільної справи №127/17344/23 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Матеріали цивільної справи передано на повторний авторозподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 справа розподілена судді Сичуку М.М. Ухвалою суду від 29.10.2025, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження зі стадії судового розгляду по суті. Відповідачем правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Представник позивача адвокат Кучеренко О.М. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ВМР Чуй В.П подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при ухваленні судом рішення у даній справі покладається на розсуд суду та просить суд судові витрати залишити за позивачем. Треті особи в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце судового розгляду були повідомленні належним чином, заперечень чи будь-яких заяв від них не надходило. позовні вимоги в судовому засідання підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. На підставі п.п. 1-2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, третіх осіб. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. За приписами ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.ч.1, 2\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналізуючи вказані норми права можливо прийти до висновку, що завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17. Приписами ч.1\~ст.15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями\~ст.16 ЦК України, закріплено право особи на судовий захист свого особистого майнового права, у спосіб: визнання права власності. При розгляді справи, суд має провести всебічний аналіз предмету і підстав заявленого позову та встановити наявність та характер спірних правовідносин між сторонами. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Так судом встановлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 23.06.1983 № 424, [PERSON] затверджено членство у ЖБК №66 (УЖБК-2) та надано ордер на заселення кооперативної квартири [ADDRESS] . Ордер є первинним документом, який підтверджує право користування кооперативною квартирою та факт її надання члену ЖБК. Зазначений документ підтверджує законне вселення позивача до квартири та правовідносини саме кооперативного житла, що є необхідною передумовою для переходу права власності після повної сплати пайового внеску (ст. 15 Закону «Про власність»; ст. 384 ЦК України). Архівною довідкою Департаменту комунального господарства від 06.03.2024 № С/19/9244/01-19 підтверджено: загальна вартість квартири 8204 руб. 21 коп.;перший внесок 3302 руб.; повну оплату пайового внеску [PERSON] 25.06.1981 шляхом перерахування коштів до Стройбанку. Вказана довідка містить офіційні дані міського архіву, підтверджує факт повної сплати пайового внеску, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» автоматично породжує право власності члена ЖБК на квартиру У довідці ОСББ «Келецька 118» від 18.04.2024 № 05 зазначено, що [PERSON] є членом ЖБК та пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] сплачений повністю. ОСББ як правонаступник ЖБК зберігає інформацію про попередні розрахунки членів кооперативу. Цей документ підтверджує відсутність боргів та виконання позивачем обов`язку з внесення пайового внеску, чим реалізовано передбачений законом механізм переходу права власності. У довідці КП «ВМБТІ» від 05.03.2024 № 1144 зазначено, що державна реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] раніше не проводилася. Відсутність державної реєстрації не впливає на сам факт набуття права власності, оскільки на момент його виникнення (19811983 рр.) закон не вимагав такої реєстрації. Ці обставини відповідають ст. 128 ЦК УРСР та ст. 15 Закону «Про власність», а також практиці Верховного Суду, яка вказує, що право виникало з моменту повної сплати пайового внеску. Як встановлено судом, позивач 24.04.2024 звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності. Рішенням державного реєстратора була зупинена процедура реєстрації № 72828703 від 26.04.2024 через відсутність повного пакета документів, передбачених Порядком № 1127, а в подальшому рішення № 73577386 від 11.06.2024 відмовлено у реєстрації права власності квартири. У відмові зазначено, що подані документи не відповідають вимогам чинного Порядку реєстрації прав. Реєстратор відмовив виключно з процедурних підстав неможливість надати документи, які на момент виникнення права власності законодавством не існували та не передбачалися. Відмова не спростовує факту набуття права власності позивачем і не заперечує його матеріально-правової підстави. Це створює перешкоду у реалізації права власності, що підлягає судовому захисту (ст. 392 ЦК України). Суд зазначає, що відсутність державної реєстрації не позбавляє позивача права власності, оскільки право власності на кооперативну квартиру виникло у момент повної сплати пайового внеску відповідно до законодавства, що діяло на момент отримання квартири (1983 р.). Таким чином, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] законно виникло у 1983 році та підтверджується: ордером на заселення, довідками про повну сплату пайових внесків, архівними документами про членство у ЖБК № 66 (УЖБК-2). Зважаючи на дані обставини, у позивача виникла потреба визначити право власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS] в судовому порядку. З урахуванням викладених обставин, судом встановлено, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою [ADDRESS] з 29.07.1983 року. Таким чином, згідно з положеннями статті 384 Цивільного кодексу України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок, стає власником квартири. Суд бере до уваги, що до моменту набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (2004 р.), державна реєстрація права власності на об`єкти кооперативного житла не була обов`язковою. Лише починаючи з 1995 року запроваджено порядок оформлення права власності на кооперативне житло шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів влади. Таким чином, відсутність у [PERSON] свідоцтва про право власності не може свідчити про відсутність самого права власності, оскільки воно виникло в момент повної сплати пайового внеску. Таким чином, сплативши у повному обсязі пайовий внесок за побудовану квартиру та фактично прийнявши її у володіння, [PERSON] не було належним чином зареєстровано право власності на придбане нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання свого права власності, якщо це право не визнається іншою особою або у разі втрати документа, який посвідчує це право. Крім того, стаття 15 Закону України Про власність, який діяв до набрання чинності ЦК України у редакції 2003 року, передбачала, що член житлово-будівельного кооперативу, який повністю сплатив пайовий внесок, набуває право власності на квартиру, надану йому в користування. Ця правова позиція знайшла своє підтвердження у п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), а також у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи, де зазначено, що член ЖБК, який повністю вніс пай, набуває право власності на квартиру та вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Крім того, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5, суди повинні виходити з того, що право власності може виникати з моменту повної сплати пайових внесків, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17. Відповідно до положень ст.15 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Відповідно до п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~зазначено, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до Закону України «Про кооперацію», кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи. Таким чином [PERSON] , як член житлового кооперативу, повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , а отже набув право власності на неї. Однак, на даний час не було проведено державну реєстрацію права власності позивача, що порушує його права, як власника на розпорядження нерухомим майном. Як встановлено судом, позивач звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення реєстраційних дій, отримав відмову, мотивовану тим, що ним не надано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, про що свідчить рішення №72828703 від 26.04.2024 про відмову в проведенні реєстраційних дій Державним реєстратором прав на нерухоме майно (а.с. 32). Здійснення на даний час державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру, у органі, уповноваженому на здійснення державної реєстрації речових прав, про що зазначено у рішенні Державного реєстратора №72828703 від 26.04.2024, не є можливим, по причині відсутності документів, які є підставою виникнення права власності, перелік яких визначений Положенням про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127\~та\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.201 № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.\~15\~та ст.\~392 ЦК України,\~\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи наведене, суд встановив правомірність позивача у набутті права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . Спір щодо реєстрації права власності виник через формальні вимоги до державної реєстрації, але не впливає на сам факт набуття права власності, що підтверджується документами, доказами та законодавством. Суд дійшов висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Порушенні права позивача підлягають поновленню у судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення відповідає загальним засадам цивільного законодавства зокрема, справедливості, добросовісності та розумність та усуває порушення права на вільне володіння та розпорядження майном, визначене положеннями ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції прав людини. На підставі викладено та

Outcome: approved