Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатну бабу та просить стягнути з відповідачів на свою користь аліменти в розмірі по частки з усіх видів заробітку (доходу), з кожної відповідачки щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до зміни матеріального або сімейного становища сторін. В обгрунтування позову зазначає, що відповідачки є її онучками. На сьогодні дітей у позивача немає. Також позивач не перебуває в зареєстрованому шлюбі. При цьому відповідачки є повнолітніми особами, з позивачем не проживають та не надають матеріальної допомоги. Як зазначає позивач, вона не в змозі самостійно себе утримувати, оскільки є пенсіонером, станом на сьогодні не працює. Позивач отримує лише пенсію, яка складає 5 544,97 грн. Іншого доходу немає. Разом з тим, відповідачі мають дохід, оскільки працюють та мають можливість допомагати, однак з невідомих причин цього не роблять. На думку позивача, оскільки вона є непрацездатною особою, має офіційний дохід у виді пенсії трохи вищої за мінімальну пенсію в Україні та через це потребує матеріальної допомоги від своїх онук, то є підстави для задоволення її позову. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.08.2025р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідачі не подали відзиву на позов, то на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] , як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка після взяття шлюбу отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Відповідачки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доньками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] відповідно. Отже, відповідачки є онучками позивачки. Донька позивача [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Інших дітей у позивача немає. Також матеріали справи свідчать про те, що шлюб позивача з [PERSON] було розірвано 26.03.1996р. Позивачка є пенсіонеркою, про що надано пенсійне посвідчення № [NUMBER] , видане 10.01.2008р. Згідно Довідки серії КИЕ-1 №105507 від 25.07.2002р. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково. З банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» за період 18.07.2024р. - 18.07.2025р. вбачається про отримання позивачем пенсії в цей період у розмірі 5 544,97 грн., 4 976,10 грн., 4 900,62 грн., а також отримання субсидії в розмірах 612,56 грн., 1 172,53 грн., 3,67 грн., 626,95 грн., 22,64 грн. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15.08.2025р. вбачається про отримання позивачем у період із серпня 2024р. по червень 2025р. (крім жовтня, листопада 2024р. та січня, березня - травня 2025р.) соціальних виплат, благодійної допомоги (серпень 2024р. в сумі 2 400,00 грн., вересень 2024р. в сумі 3 000,00 грн., грудень 2024р. в сумі 2 000,00 грн., лютий 2025р. в сумі 2 500,00 грн., червень 2025р. в сумі 3 000,00 грн. Предметом спору в даній справі є право баби на отримання аліментів на своє утримання з онуків, а його підставами непрацездатність та потреба в матеріальному утриманні. У відповідності до ч. 1 ст. 264 Сімейного кодексу України внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабку, діда, прабабу, прадіда. Реалізація зазначеного обов`язку може проявлятися у спілкування з бабою, дідом, прабабою, прадідом, їх турботі про них, певній допомозі по домашньому господарству тощо. Він не залежить від виконання подібних зобов`язань у минулому з боку діда, баби, прабаби, прадіда та від можливих колишніх правовідносин по утриманню. Відповідно до ст. 266 Сімейного кодексу України повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 272 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім`ї та родичів на дітей і непрацездатних повнолітніх осіб, які потребують матеріальної допомоги, визначається у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів. Якщо позов пред`явлений не до всіх зобов`язаних осіб, а лише до деяких з них, розмір аліментів визначається з урахуванням обов`язку всіх зобов`язаних осіб надавати утримання. При цьому сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, за змістом ст. 266 Сімейного кодексу України на повнолітніх внуків покладається обов`язок утримувати свою непрацездатну бабу, яка потребує матеріальної допомоги і якщо в неї немає чоловіка, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Право на утримання баба має лише за умови, що вона є непрацездатною (особою з інвалідністю 1, 2 чи 3 груми чи досягла пенсійного віку) і потребує матеріальної допомоги. Умовами для виникнення даного обов`язку є: 1) досягнення повноліття внуками та наявність у них необхідних матеріальних засобів; 2) непрацездатність баби та її потреба в отриманні матеріальної допомоги; 3) відсутність у баби чоловіка, повнолітніх дочки, сина або наявність цих осіб, які неспроможні з поважних причин надавати належного утримання. Обов`язок внуків та правнуків по утриманню своїх діда, баби, прадіда та прабаби є самостійним індивідуальним обов`язком, який не пов`язаний із наданням їм у минулому матеріальної допомоги від баби, діда, прабаби, прадіда, а тому має самостійний характер. При цьому, якщо позов пред`явлений не до всіх зобов`язаних осіб, а лише до деяких з них, розмір аліментів визначається з урахуванням обов`язку всіх зобов`язаних осіб надавати утримання. Таким чином, як встановлено вище, позивачка є пенсіонеркою, а також особою з інвалідністю ІІІ групи, тобто є непрацездатною. Також вона є розлученою, донька в неї померла, інших дітей немає. Щодо визначення потреби в матеріальній допомозі, то така потреба визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища особи. До уваги слід брати отримання пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, яке може приносити дохід тощо. Як встановлено вище, позивачка отримує пенсію, виплати по субсидії. При цьому суд бере до увагу те, що позивачка намагалась останнім часом отримати гуманітарну, соціальну допомогу, що розцінюється як доказ того, що вона потребує додаткової допомоги. Разом з тим, суд дійшов до висновку про часткову доведеність у потребі позивача в отриманні матеріальної допомоги, зважаючи на відсутність доказів того, що позивачка несе додаткові витрати, наприклад, на лікування, оздоровлення тощо. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги викладене, враховуючи те, що позивачка є непрацездатною особою, яка потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову суду не надали, як і не надали відомостей про майновий стан, про неможливість надавати матеріальну допомогу бабі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) з кожної. Безпідставною є вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь аліментів до зміни матеріального та сімейного становища сторін, оскільки це не передбачено чинним законодавством, а тому аліменти слід стягувати, починаючи з 20.08.2025р. (дата подання позову) та пожиттєво. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн. з кожної.

Outcome: partial