Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

07.03.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Улибіна-Вельгус М.В. звернулася до суду в інтересах позивача з позовом [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітніх дітей. Після задоволення заяви про самовідвід у розгляді вказаної справи судді Василюка А.В., розпорядженням від 08.09.2025 призначено потворний авторозподіл справи та протоколом авторозподілу справи між суддями від 08.09.2025, справу передано для розгляду судді Ференс-Піжук О.Р. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2008 року, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2024 року розірвано. Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 07.05.2024 року присуджені до стягнення з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 (однієї другої) частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу - з 06 травня 2024 року. 16 травня 2024 року головним державним виконавцем Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Непомнящих О.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Наголошує, що позивач ніколи не залишав своїх неповнолітніх дітей. Окрім сплати аліментів, він постійно купує продукти харчування, одяг та взуття, вітаміни, ліки при потребі, дає кошти дітям на кишенькові витрати, оплачує комунальні послуги. Вказує, що відповідач [PERSON] вчиняла домашнє насильство стосовно своїх дітей. Зокрема, 02 березня 2025 року відповідач вчинила домашнє насильство та працівниками поліції було винесено два термінових заборонних приписи стосовно кривдника [PERSON] . Наголошує, що діти не проживають разом з матір`ю, відповідач не забезпечує їх матеріально, а отримані аліменти від позивача на утримання дітей, використовує на власні потреби. Вважає, що проживання дітей разом із позивачем, повне їхнє утримання батьком, тривала відсутність матері у місці проживання дітей, є суттєвими обставинами, які дають підстави для припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідача, починаючи з 02 березня 2025 року. Також зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги дітям, а діти потребують постійних витрат для всебічного розвитку, харчування, придбання одягу та взуття, ліків, іграшок та канцтоварів, то просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 (однієї другої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку дитини, щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду - 07 березня 2025 року. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Позивач наголосив, що з кінця лютого початку березня 2025 року відповідач [PERSON] остаточно залишила місце проживання і до цього часу вісутня, а останніїх три місяці взагалі перебуває за кордоном. Батько одноособово займається вихованням дітей, несе витрати по їх утриманню, придбаває продукти харчування, ліки, готує до до школи. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги не визнають з підстав, наведених у відзиві. Просять у задоволені позову відмовити. Вказують, що твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] втратила право на проживання в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , є безпідставними та такими що не відповідають дійсності. Також наголошує, що відповідач займається вихованням дітей, відвідує усі батьківські збори (класні та шкільні), часто приходить до школи, цікавиться навчанням дітей, батько іноді забирає дітей зі школи.. Навчальним процесом дітей не цікавиться, не відвідує батьківські збори. Відповідно до Акту затвердженого начальником КП «УЖК №1» від 13.03.2025 відповідач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з дітьми. З посиланням на відповідь закладу охорони здоров`я - клініки сімейної медицини від 31.03.2025, зазначають, що неповнолітні діти [PERSON] [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , спостерігаються в ТОВ «КСМ «БІХЕЛСІ» (декларація укладена з педіатром - 16.03.2024 р. - матір`ю). Нагляд за станом здоров`я дітей здійснює їх матір [PERSON] . Дітям вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди дітей. Стан здоров`я дітей здорові. З огляду на викладене, просять у задоволені позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, доводи відзиву сторони відповідача, показання свідків, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 208 року, шлюб рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2024 року розірвано (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9-12). Судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 07.05.2024 року присуджені до стягнення з [PERSON] , на користь стягувача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 (однієї другої) частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу - з 06 травня 2024 року. Відповідно до розрахунку Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 07.03.2025 відсутня (а.с.16). У акті обстеження умов проживання від 04 березня 2025 року зазначено, що позивач [PERSON] та його неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично спільно проживають за адресою: [ADDRESS] з лютого 2023 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати спільно з дітьми за вказаною адресою. Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 16 квітня 2025 року (а.с.70,71) [PERSON] визнано винною у вчиненні домашнього насильства фізичного характеру щодо малолітньої дочки [PERSON] в присутності малолітньої дочки [PERSON] , тобто у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 02.08.2025 інспектором з РПП СПО №1 (сел. Локачі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області винесено два термінових приписи щодо кривдника [PERSON] серії АА №645176 та серії АА №645177 у зв`язку із вчиненням нею домашнього насильства стосовно своєї дочки [PERSON] та стосовно [PERSON] (а.с.18,19), застосовано такі заходи термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вказаний терміновий заборонний припис від 02.03.2025, відповідач оскаржувала до Волинського окружного адміністративного суду (а.с.38) Доказів визнання цього припису протиправним та скасування, суду не надано (а.с.38). У Акті, затвердженому начальником КП «УЖК №1» від 13.03.2025 (а.с.40) зазначено, що відповідач [PERSON] у 2023 році спільно з колишнім чоловіком придбали приватний будинок [ADDRESS] , де вона зареєструвала своє місце проживання, та не проживає за вказаною адресою. Станом на 13.03.2025 позивач фактично проживає разом з дітьми за вказаною адресою з 2023 року. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача допитані в якості свідків у присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Думич І.О. неповнолітні діти сторін [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , учениця 11 класу Нововолинського ліцею №4 у судовому засіданні пояснила, що батьки розірвали шлюб минулого року весною. Мати [PERSON] зверталася до суду про стягнення аліментів на утримання дітей. Батько сплачував аліменти, однак ці кошти матір їй не давала, говорила, що ці кошти суто для неї, а за кишеньковими відсилала до батька. З березня 2025 року мати з ними не проживає. Батько повністю їх забезпечує, годує, лікує, одягає, збирає в школу, і при цьому сплачує аліменти на користь матері. Не заперечила, що після звернення з вказаним позовом до суду, відповідач скидала дітям незначні суми. Вважає, що необхідно припинити стягнення аліментів з батька і стягнути аліменти з матері, бо вона має обов`язок утримувати своїх дітей до 18-ти років. Наголосила що у неї є банківська картка, така ж є у брата Авеніра, на які матір скидала кошти, якими на думку неповнолітнього свідка [PERSON] , хотіла підкупити своїх дітей перед судовим засіданням у цій справі. Свідок [PERSON] , 2010 року народження, учень 9 ласу, Нововолинського ліцею №4 в судовому засіданні надав аналогічні пояснення. Зазначив, що матір витрачає на себе отримані від батька аліменти на утримання дітей. За день до судового засідання, яке було призначене на 17.11.2025 і не відбулось, мати перерахувала на його картку 10000 гривень для придбання навушників. Наголосив, що батько їх повністю утримує, тому буде справедливо, якщо припинити стягнення з нього аліментів на користь матері. Свідок [PERSON] , 2013 року народження, учениця 7 класу, та [PERSON] , 2014 року, учениця 5 класу, Нововолинського ліцею №4, показали, що з весни 2025 року матір з ними не проживає, виїхала в Нідерланди. Коштів їм не надає, нічого не купує. Вважають, що буде справедливо, якщо припинити стягнення аліментів з тата і стягувати аліменти з мами, бо у неї є обов`язок їх утримувати до повноліття. Судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із припиненням стягнення аліментів на утримання дітей із батька дитини та присудження стягнення аліментів з матері. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст.\~181\~Сімейного Кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до\~ст.273 СК України\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.\~273\~СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів Відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст.273 СК України\~має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. На заперечення позовних вимог, сорона відповідача до відзиву надала акт від 13.03.2025 про спільне проживання за місцем реєстраціїї відповідачки [PERSON] з неповнолітніми дітьми. Також додано відповідь на адвокатський запит, датовану 31.03.2025, про те, що неповнолітні діти сторін спостерігаються в клініці "БІХЕЛСІ" і декларації з педіатром укладені з [PERSON] . Крім цього, додано характеристики на дітей з навчального закладу датовані 14.03.2025, які не є належними доказами на підтвердження тих обставин, які необхідно встановити на день прийняття рішення у справі, що стосується припинення і стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Такі докази суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими в ході судового розгляду справи доказами і приходить до висновку, що станом на 27.11.2025, тобто на день ухвалення рішення, непованолітні діти проживають з позивачем, і ця обставина не спростована відповідачем. При вирішенні спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не проживають з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дітей, а проживають з батьком [PERSON] з березня 2025 року, також у процесі розгляду справи судом встановлено, що протягом семи місяців, позивач самостійно піклується про спільних дітей сторін та забезпечує їх усім необхідним. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які стягуються на підставі судового наказу Нововолинського міського суду Волинської області від 07.052024 у справі № 165/2125/24. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо моменту припинення стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання дитини суд зазначає таке. Позивачем при поданні позову до суду заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання їхніх спільних дітей, починаючи з 02 березня 2025 року. Вказану вимогу аргументовано моментом початку проживання неповнолітніх дітей разом із позивачем, після постановлення термінового заборонного припису матері. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної дати. Надані позивачем у якості доказу акт від 04.03.2025, де зазначено, що [PERSON] позбавлена права спільного проживання з дітьми та копії термінових заборонних приписів стосовно кривдника [PERSON] , не є достатніми доказами того, що саме з 02 березня 2025 року неповнолітні діти проживали разом лише із батьком за адресою: [ADDRESS] , що також спростовується інформацією зазначеною в акті від 13.03.2025, в якому вказано, що станом на 13.03.2025 [PERSON] разом неповнолітніми дітьми фактично проживає за адресою реєстрації по [ADDRESS] . При цьому, при вирішенні питання про момент припинення стягнення аліментів у справі, що розглядається, суд зауважує, що таке припинення здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою запобігання необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, тому стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 07 березня 2025 року. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем та фактично знаходяться на його утриманні, з пояснень неповнолітніх дітей, допитаних як свідків в судовому засіданні, встановлено, що відповідач інколи перераховує грошові кошти на картковий рахунок старших дітей, в тому числі останній платіж був в розмірі 10000 гривень, всупереч ст.81 ЦПК України, належних доказів на підтвердження неможливості надавати \~матеріальну допомогу позивачу відповідач суду не надала, враховуючи вищезазначені обставини, беручи до уваги докази надані позивачем та відповідачем, встановлені судом фактичні обставини, суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 (однієї другої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку дитини, щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду - 07 березня 2025 року, що буде відповідати інтересам та потребам дитини, забезпечить їй право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. понесених витрат на оплату судового збору щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів, що підтверджується документально (а.с.6). Також до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає 1211,20 грн. судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн, що підтвердженні документально (а.с.20-24).

Outcome: approved