Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2025 року [PERSON] , через свого представника - адвоката Жилу К.С., звернулася до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому просить: - визнати за нею, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. А, площа забудови 55, 4 кв.м., житлова площа 23,2 кв.м., загальна площа 39,3 кв.м., погріб В, площа забудови 2,8 кв.м., споруда № 1 колодязь; - визнати за нею, право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,1808 га, яка згідно Державного акту серії Нв № 000958 від 02.03.1995 належала [PERSON] , померлому [INFO] та була передана у власність на підставі Рішення Спаської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 07.12.1993 р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.02.2024 р. [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2024 р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362859314 від 23.01.2024 р., [PERSON] на праві власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.04.1987 р., виданого Новомосковською районною радою. За інформацією наданою відділом № 6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земле, договорів оренди землі, саном на 01.01.2013, наявний запис за номером 958 за [PERSON] (місце проживання село Спаське), зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,1808 га, яка згідно Державного акту серії Нв № 000958 від 02.03.1995. Копією рішення Спаської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 07.12.1993 р. та копією Архівного витягу з зазначеного Рішення дійсно підтверджується факт передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га по [ADDRESS] [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивачка, в інтересах якої діяла представник за довіреністю [PERSON] , звернулась до Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Державним нотаріусом Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. було видано відмову у вчиненні нотаріальної дії, оформлену у вигляді листа № 863/02-14 від 01.10.2024, згідно якої зазначено: «Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2024 року № 397260917 право власності на спадковий будинок зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.04.1987 року Новомосковською районною радою, відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку відсутні. Представником надано довідку КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 11.03.2024 року № 20157/24 щодо факту реєстрації права власності на спадковий будинок за спадкодавцем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.04.1987 року відповідно до рішення виконкому Новомосковської районної ради від 17.03.1987 року № 96,зареєстрованого в БТІ 01.04.1987 року за р. № 222-1 та не представлений документ, який посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок, що не дає можливості видати свідоцтво на право на спадщину. Представником надано довідку Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.03.2024 року № 29-4-0.222-1935/2-24 про факт реєстрації за спадкодавцем [PERSON] земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,1808 га, розташованої в с. Спаське, Новомосковського району, Дніпропетровської області, на підставі державного акта серія Нв № 000958 від 02.03.1995 року, виданого на підставі рішення Спаської сільської ради від 07.12.1993 року та не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину». У зв`язку з неможливістю отримати правовстанавлюючі документи на підтвердження права власності на спадкове майно, єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогою визнати право власності на будинок та на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження (а.с. 26). Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року зобов`язано Другу самарівську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Представник Підгородненскої міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Завідувач Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.02.2024 р. (а.с. 12). [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2024 р.( зворот а.с.12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362859314 від 23.01.2024 р., [PERSON] на праві власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.04.1987 р., виданого Новомосковською районною радою (а.с. 9-10, зворот а.с. 13-14). За інформацією наданою відділом № 6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земле, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013, наявний запис за номером 958 за [PERSON] (місце проживання село Спаське), зареєстровано право власності на земельну ділянку , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,1808 га, яка згідно Державного акту серії Нв № 000958 від 02.03.1995 (а.с.15). Копією рішення Спаської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 07.12.1993 р. та копією Архівного витягу з зазначеного Рішення дійсно підтверджується факт передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.9). Державним нотаріусом Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. було видано відмову у вчиненні нотаріальної дії, оформлену у вигляді листа № 863/02-14 від 01.10.2024, згідно якої зазначено: «Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2024 року № 397260917 право власності на спадковий будинок зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.04.1987 року Новомосковською районною радою, відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку відсутні (а.с. зворот 15-16). Довідкою КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 11.03.2024 року № 20157/24 встановлено що право власності на спадковий будинок зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.04.1987 року, відповідно до рішення виконкому Новомосковської районної ради від 17.03.1987 року № 96,зареєстрованого в БТІ 01.04.1987 року за р. № 222-1.(зворот а.с.14). Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.03.2024 року № 29-4-0.222-1935/2-24 пдтверджується факт реєстрації за спадкодавцем [PERSON] земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,1808 га, розташованої в с. Спаське, Новомосковського району, Дніпропетровської області, на підставі державного акта серія Нв № 000958 від 02.03.1995 року, виданого на підставі рішення Спаської сільської ради від 07.12.1993 року, державний акт у відділі відсутній (а.с. 15). За матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , останній 02 лютого1994 року склав заповіт за р. № 6 , згідно якого заповідав усе своє майно [PERSON] (а.с. зворот 97-98). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, судом встановлено що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. А, площа забудови 55, 4 кв.м., житлова площа 23,2 кв.м., загальна площа 39,3 кв.м., погріб В, площа забудови 2,8 кв.м., споруда № 1 колодязь, належав на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.04.1987 р., виданого Новомосковською районною радою та спадкоємцем даного будинку згідно Заповіту являється [PERSON] . Також на підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України; близькі за змістом приписи викладені у частині першій статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення , перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судами надані такі роз`яснення. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1, 2 ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, враховуючи відсутність провини відповідача у виниклих правовідносинах, суд приходить до висновку, що судові витрати належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved