Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача ТОВ ««Діджи\~Фінанс»Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено онлайн договір про споживчий кредит № 3630787. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримав проект кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, шо розмішені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною кредитного договору. На підставі вказаного кредитного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 7000 грн. 13.09.2021 згідно умов Договору відступлення права вимоги №07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3630787 від 05.06.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач умови кредитного договору не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 31\~955 грн., яка складається з наступного: 7000 грн. за тілом кредиту, 23\~625 грн. за відсотками, 1330 грн. за комісійними винагородами. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3630787 від 05.06.2021 в сумі 31955 грн., та судові витрати. Ухвалою судді від 07.10.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у прохальній частині позовної заяви. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та судова повістка були надіслані за місцем проживання відповідача. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 05.06.2021 відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 3630787 (а.с.16-17), на підставі якої 05.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 3630787, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 7000 грн. шляхом переказу на картковий рахунок. За умовами договору сторони погодили, що кредит надано строком на 15 днів (до 20.06.2021). Пунктом 1.5.1 визначено сплату комісії за надання кредиту 1330 грн., п.1.5.2 проценти за користування кредитом 2625 грн., які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3 договору визначені умови Пролонгації строку кредитування. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Визначені можливі періоди продовження строку кредитування. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (а.с.24-31). Згідно з графіком платежів загальна вартість кредиту становить 10955 грн. (а.с.32). Відповідач ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту № 3630789 , який підписаний електронним підписом відповідача (а.с.33-34). Згідно з платіжним дорученням № 48018111 від 05.06.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в сумі 7000 грн. (а.с.54). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за період з 05.06.2021 по 19.08.2021 сума заборгованості за кредитним договором становить 31\~955 грн., яка складається з наступного 7000 грн. за тілом кредиту, 23625 грн. за відсотками (нараховані за період з 05.06.2021 по 20.06.2021 включно на підставі п.1.5.2 договору, з 21.06.2021 по 19.08.2021 на підставі п.1.6 договору), 1330 грн. комісія за оформлення кредиту (а.с.21-22). 13.09.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 07Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3630787, про що свідчить належним чином оформлений Витяг з додатку до договору факторингу, платіжні інструкції про здійснення оплати за договором факторингу (а.с.20, 35-47, 61-75). 25.07.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу [PERSON] направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка станом на час розгляду справи відповідачем не задоволена (а.с.58). За приписами ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із прийняттям\~Закону України "Про електронну комерцію", який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~статті 11Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у\~статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2\~статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" Статтею 12Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України" Про електронну комерцію"\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1\~ст. 1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень статей\~1077,\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082\~ЦК\~України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідач [PERSON] , шляхом введення одноразового ідентифікатора, підписав договір про споживчий кредит № 3630787 з додатками (Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до\~ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"\~та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, у тому числі й щодо сплати відсотків. Між тим, у договорі про споживчий кредит встановлений строк кредитування 15 днів, до 20.06.2021. Зі звіту про щоденні нарахування та погашення вбачається, що заборгованість за відсотками нарахована за період з 05.06.2021 по 19.08.2021. Пунктом 2.3 Договору визначені умови пролонгації договору, між тим наданими суду доказами не підтверджується, що сторони кредитного договору вчиняли дії щодо продовження строку дії договору, а ні на пільгових умовам, а ні на стандартних. Суд позбавлений можливості встановити факт користування відповідачем кредитними коштами після спливу строку кредитування, що свідчило б про пролонгацію кредитного договору на умовах, визначених п. 2.3.1.2, оскільки в матеріалах справи відсутня виписка по особовому рахунку відповідача. Крім того, як зазначено у п.2.3 кредитного договору, з метою пролонгації договору позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил. Однак, з досліджених судом матеріалів справи не вбачається, з якими саме Правилами був ознайомлений відповідач на момент укладення кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в межах строку кредитування, тобто за період з 05.06.2021 по 20.06.2021 включно, в сумі 2625 грн. Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії за оформлення кредиту становить 1330 гривень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні\~Закону України "Про захист прав споживачів"\~(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі\~Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування"\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7\~000 грн, за відсотками в сумі 2625 грн. за період з 05.06.2021 по 20.06.2021 включно, всього 9625 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, згідно з яким правова допомога ТОВ «Діджи Фінанс» надавалась адвокатом Міньковською А.В., .додаткова угода до договору, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно з актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 29.07.2025 та детальним описом робіт адвокатом Міньковською А.В. надано ТОВ «Діджи Фінанс» послуги на 5000 грн.. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми заявлених представником відповідача витрат на правову допомогу. Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 30,1%), тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 729,14 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 1505 гривень.

Outcome: partial