Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

04 липня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про виділення частки із спільної сумісної власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15 жовтня 2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1791, відповідно до якого отримала право на земельну частку (пай), яка належала її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Її частина становить земельної частки (пай). Інші земельної частки (пай) отримав відповідач, який є братом позивача. В подальшому сторони звернулися до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після виготовлення технічної документації земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 3224982800:02:002:0389. Згідно рішення Дмитрівської сільської ради від 13 березня 2020 року земельну ділянку передано у власність [PERSON] та [PERSON] . Після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 3,0034 га кадастровий номер: 3224982800:02:002:0389 вказана земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності. На теперішній час у позивача виникла необхідність щодо розпорядження належної їй частині спадкового майна але відповідач не бажає йти їй на зустріч, що призвело до звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 03 вересня 2025 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився про час слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, будь-яких клопотань про розгляд справи до суду не надходило. Представник Третьої особи до суду не з`явився будь-яких заяв клопотань на адресу суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] 15 жовтня 2019 року та відповідач [PERSON] , [INFO] , отримали у спадщину після смерті матері [PERSON] , 1977 року народження, яка померла [INFO] спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Більшовик» Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, розміром 3,2 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого 15.102019 року Бігіч С.Ю., державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 1799, № 1791. Рішенням Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області № 6.5.1.3-51-УІІ від 13.03.2020 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж на земельну ділянку (на місцевості) площею 3.0034 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для передачі у власність» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 3.0034 га, кадастровий номер 3224982800:02:002:0389, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області. Передано вказану земельну ділянку безкоштовно у власність [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 206649756 від 3.04.2020 року земельна ділянка кадастровий номер 3224982800:02:002:0389, площа 3.0034, зареєстрована на праві спільна сумісна власність [PERSON] . Згідно Договору оренди землі від 21 квітня 2020 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] та Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» земельну ділянку кадастровий номер 3224982800:02:002:0389, площа 3.0034, передано в строкове платне користування. Строк дії Договору десять років (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 209263178 від 18.05.2020). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданим Обухівським відділом ДРАЦС в Обухівському районі Київської області Центрального МУМЮ (м. Київ) від 04.11.2023 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на земельну ділянку частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за кожним з співвласників у розмірі - 1/2. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved