Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Мукачівська міська рада Закарпатської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона відповідно до договору найму 01.02.1985 року є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстру Мукачівської територіальної громади в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач також вказує на те, що [PERSON] є колишнім чоловіком її доньки, [PERSON] , шлюб між якими розірвано ще 30.10.2013 року. Жодних стосунків вони не підтримують, місце проживання [PERSON] не відоме. Таким чином, відповідач не проживає у квартирі з 2013 року, участі витратах на утримання житла не приймає, його реєстрація в квартирі створює незручності, додаткові витрати на її утримання та порушує права позивача, як наймача квартири, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.10.2025 року та відкладено на 25.11.2025 року. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Довбак А.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, вирішення спору залишили на розсуд суду. Відповідач у судове засідання з розгляду справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору найму від 01.02.1985 року [PERSON] є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . З витягів з реєстру Мукачівської територіальної громади встановлено, що в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому встановлено, що відповідач [PERSON] вселився в квартиру за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї наймача, а саме як чоловік дочки позивачки. В подальшому шлюб між дочкою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2007 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.10.2013 року. Згідно з актом № 40 від 04.09.2025 року, складеного в присутності голови ОСББ «Інтурист 112», відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2016 року. Зазначений вище акт складений на підставі підписів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] . Судом також була допитана як свідок [PERSON] , яка показала, що проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , багато років. Також показала, що проживає по сусідству та знайома з сім`єю позивача з якими також разом проживав чоловік дочки [PERSON] . Проте після їхнього розлучення вона його більше не бачила. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 9 ЖК України визначено, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При розгляді справи про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки необхідно встановити чи набула особа право користуватися займаним приміщенням; з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності; чи підтверджується те, що особі чинились перешкоди у вселені. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, із урахуванням того, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше шести місяців, поважність причин відсутності відповідача в квартирі понад встановлені строки судом не встановлено, а тому вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , є підставними і підлягають задоволенню. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1211,20 грн. (судовий збір) судових витрат. Інших доказів щодо понесення судових витрат суду не представлено.

Outcome: approved