Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» матеріальної шкоди в розмірі 80 365,21 грн, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.03.2025 року, а також стягнення судового збору Позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП, яка сталася за участю автомобіля DAF FT XF 105.460, [NUMBER] , що належить відповідачу та перебував під керуванням водія [PERSON] , його автомобіль Volkswagen Polo, [NUMBER] , було пошкоджено. Вина водія відповідача підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року. Позивач зазначає, що загальна сума необхідних витрат на відновлювальний ремонт, згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 141/ч/24 від 05.05.2025, становить 209 858,98 грн. Сума страхового відшкодування, виплачена страховою компанією «ГАРДІАН» відповідно до полісу № ЕР-222788806, становить 140 359,77 грн. Також Позивач просить стягнути супровідні витрати на огляд та оцінку пошкоджень та проведення незалежної експертизи .Таким чином, сума, що підлягає стягненню становить 80 365,21 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження Представник відповідача Карнаков О. В. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити повністю. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що транспортний засіб DAF FT XF 105.460 належить саме ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» та що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем на момент ДТП. Звіт про визначення вартості матеріального збитку №141/ч/24 від 05.05.2025 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не містить зазначення про те, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку (ст. 384 КК України) та за відмову від надання висновку (ст. 385 КК України). У ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду (в порушення ч. 5 ст. 106 ЦПК України. Позивач включив до суми збитку суму податку на додану вартість (ПДВ) без надання документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивач [PERSON] у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача, надавши свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс, які підтверджують належність DAF відповідачу. Позивач також надав рахунок офіційного дилера для підтвердження обсягів пошкоджень. Водночас, позивач підтвердив, що автомобіль відремонтовано із використанням вживаних (вживаних) деталей та касові документи, що підтверджують фактичну вартість ремонтних робіт, відсутні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що 09.03.2025 року приблизно о 17:21 на дорогі Кільцева, м. Київ (біля вул. Верховинна 68, в бік м. Академмістечко) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF FT XF 105.460, [NUMBER] , який належить підприємству ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» та перебував під керуванням водія [PERSON] , посвідчення водія [NUMBER] . Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль Volkswagen Polo, [NUMBER] , власником та водієм якого є позивач Вина водія підприємства ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» підтверджується схемою місця ДТП та постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року. Транспортний засіб DAF FT XF 105.460 на підставі свідоцтва про реєстрацію та страхового полісу належить ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК». Вартість відновлювального ремонту, розрахована позивачем у Звіті про визначення матеріального збитку №141/ч/24 від 05.05.2025 становить 209 858,98 грн. Страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 140 359,77 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України). Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Суд приймає до уваги докази позивача про належність ТЗ DAF Відповідачу. Однак, суд також констатує, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності трудових (службових) відносин між ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» та водієм [PERSON] . Позивач розрахував суму позову, виходячи з вартості нових запасних частин (звіт), проте фактично здійснив ремонт із використанням вживаних деталей та власними силами. Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України, належними та допустимими доказами реальних витрат на ремонт є первинні облікові документи (чеки, платіжні доручення, акти виконаних робіт). Позивач визнав відсутність таких документів. Таким чином, позивач не виконав свого процесуального обов`язку щодо доведення реального розміру збитків, які він фактично поніс на відновлення майна. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування…», стягнення ПДВ можливе лише за умови надання документального підтвердження факту оплати ремонту. Відсутність таких документів у позивача робить вимогу про стягнення ПДВ необґрунтованою. Оскільки заявлена позивачем сума 80 365,21 грн є розрахунком можливих витрат на ремонт новими деталями, що не відповідає фактично проведеному ремонту вживаними деталями, та не підтверджена жодними первинними документами про понесені витрати, позовні вимоги у заявленому розмірі є недоведеними та необґрунтованими.

Outcome: dismissed