Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 1.1 ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) №23.07.2024-100002457. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 124 дні. Процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом усього строку кредитування. Неустойка: 110 грн., за кожен день невиконання зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 30 195 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 11 935 грн., додаткової комісії - 1980 грн. та неустойки - 5 280 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір. 1.2 Відповідачка подала відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Позивач стверджує про укладення кредитного договору, однак долучений до матеріалів справи договір не містить підпису відповідачки. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідачка стверджує, що вона не укладала кредитного договору та відповідно не погоджувала процентну ставку та інші умови кредитування, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення процентів за ставкою, яку відповідачка ніби то погодила у цьому договорі. Також зазначає, що встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З урахуванням частково сплачених відповідачем процентів на суму 6325 грн., вважає, що відсутні підстави стягнення з неї 11935,00 грн. процентів, тоді як максимальною сумою є: 7315,00 грн. (13640,04 грн. - 6325,00 грн.). Також вважає безпідставною вимогу про стягнення неустойки у розмірі 5280 грн. та комісії у розмірі 1980 грн. Зазначає також, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачці кредитних коштів. Оскільки позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики на умовах, що вказані в наданій копії договору, не довів перерахування відповідачці тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю. Також вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 1.3 Представник позивача подав відповідь на відзив, згідно якої вказує, що між сторонами було укладено кредитний договір у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Вказаний договір було підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора «E482», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останньою , як фінансовий - 0954974820. За інформацією з Довідки ТОВ «СМ Універсал»: «на номер абонента [NUMBER] 23.07.2024 о 18:59:46 було доставлено SMS- повідомлення з текстом: «Код підтвердження: A629 для Паспорту [NUMBER] для Договору». Відповідачка не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить їй. Між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернетеквайрингу - iPay, а саме: [NUMBER]. Наданий позивачем розрахунок заборгованості повністю відповідає умовам договору та строку його дії. Відповідач не надала жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Тому просить позовні вимоги задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 21.07.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що вказав у своїй позовній заяві. Відповідачка копію ухвали про відкриття провадження отримала 14.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Наявний відзив, додаткових заяв та клопотань до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) №23.07.2024-100002457, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачці було надано кредит у розмірі 11 000 грн., строком на 124 дні на умовах сплати процентів за користування кредитом: Процентна ставка «Економ» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ». Процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом застосовується на увесь строк, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Комісія за обслуговування кредиту - 990 грн. у кожному з двох чергових періодів. Неустойка: 110 грн., за кожен день невиконання зобов`язання. Кошти надаються безготівково шляхом перерахування на платіжну картку, вказану споживачем при укладені договору [NUMBER]. Дата повернення кредиту 23.11.2024 (а.с.8-10). За інформацією з Довідки ТОВ «СМ Універсал»: «на номер абонента [NUMBER] 23.07.2024 о 18:59:46 було доставлено SMS- повідомлення з текстом: «Код підтвердження: A629 для Паспорту [NUMBER] для Договору» (а.с.43). З візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено, що 23.07.2024 о 19:01 год. товариством було направлено позичальнику Заявку, Оферту та Акцепт, які містять істотні умови кредитного договору та о 19:02 год. цього ж дня [PERSON] підписала Договір одноразовим ідентифікатором (а.с.42). Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]» та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. (а.с.11-12). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка та ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 11000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішний переказ коштів 23.07.2024 на платіжну карту клієнта № [NUMBER] (а.с.15). У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 30 195 грн. та складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 11 935 грн., додаткової комісії - 1980 грн. та неустойки - 5280 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору за період з 23.07.2024 по23.11.2024 та підтверджений наданими до суду розрахунками (а.с.13). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності дост.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року(включно) - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року(включно) - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 21 серпня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1% від суми кредиту за кожен день. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісіями суд застосовує наступні норми права. Відповідно до п. 1.5 Договору під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості» у розмірі 2,65% середньомісячно від початкової суми кредиту. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. «Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача» - ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-1746цс16, та в постанові від 4 червня 2018 року, справа № 758/8481/15-ц, з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи № 6-2071цс16, обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Суд робить висновок, що 23.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту. [PERSON] будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронним одноразовим ідентифікатором [NUMBER] кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем, що також підтверджується матеріалами справи. 5.2 Суд критично оцінює доводи відповідачки викладені у відзиві, що Кредитний договір укладено з порушенням вимог винного законодавства та відсутність доказів використання саме відповідачем одноразового ідентифікатора, оскільки такі не підтверджені жодними належними доказами. Крім того, суд звертає увагу, що згідно наданої ТОВ «СМ Універсал» довідки, позичальнику направлено одноразовий ідентифікатор «[NUMBER]» на фінансовий номер телефону [NUMBER] , саме такий номер вказано [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Більше того, до подання позову про стягнення заборгованості [PERSON] жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його не дійсним не вчиняв та користувався наданими кредитними коштами, що на переконання суду є визнанням кредитного договору таким, що укладений. 5.3 Щодо розрахунку заборгованості, то суд частково погоджується з доводами відповідачки з огляду на наступне. Кредитний договір було укладено 23.07.2024 строком на 124 дні. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений та діяв після набрання чинності цим Законом. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище закон. Згідно Закону з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року(включно) - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 21 серпня 2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1% від суми кредиту за кожен день. Відтак, проценти за період з 23.07.2024 по 20.08.2024 становлять 4 785 гр. (11000 х 1,5% / 100% х 29 днів). В подальшому нарахування процентів повинно було здійснюватися за ставкою 1% в день від суми боргу, що становить 10 450 грн. (11 000 х 1% / 100% х 95 днів). Таким чином сума нарахованих відсотків становить 15 235 грн. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачкою на виконання умов договору частково було сплачено відсотки у розмірі 3625 грн., відтак до стягнення з останньої підлягають відсотки у розмірі 8910 грн. 5.4 Щодо стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1 980 грн. згідно кредитного договору №23.07.2024-100002457, суд враховує чинну судову практику і положення законодавства про захист прав споживачів, про що детально вказано в розділі IV: включення позивачем до розрахунку заборгованості комісії за послуги, що супроводжують кредит, є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. 5.5 Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки в період дії правового режиму воєнного стану, суперечитиме п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Тому, в цій частині суд відмовляє у задоволені позовної вимоги. 5.6 У підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково. 5.7 Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1597,28 грн. (19910 грн. х 2422,40 грн./ 30195 грн.)

Outcome: partial