Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя кошти у сумі 260 080,39 гривень, інфляційні збитки - 321 618,66 гривень, три відсотки річних - 65 326,49 гривень, а всього 647 025,54 гривень та понесені витрати. Свої вимоги мотивує тим, що мав перед первинним кредитором заборгованість по кредитному договору №917-КЮ-08 від 13.08.2009 у сумі 1 856 764,61 гривень. Зазначена сума боргу була стягнута рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2011 по справі № 5021/1600/2011. Зобов`язання було забезпечено іпотекою, нежитловою будівлею, загальною площею 446,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 8, вартістю 2 353 050 гривень. 30.04.2017 відповідачу передані права вимоги по кредитному договору. 30.05.2017 за відповідачем зареєстровано право власності на предмет іпотеки вартістю 2 353 050 гривень. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що становить 260 080 гривень. Також вважає, що відповідач також має сплатити 321 618,66 (інфляційне збільшення) + 65 326,49 (3% річних).. Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що 30.03.2017 первинний кредитор згідно договору №73 відступив ТОВ «ЮРГРУП» права вимоги по кредитному договору №917-КЮ-08 від 13.08.2009 на загальну суму 2 228\~460,82 гривень та права за іпотечним договором. До нього перейшли права кредитора та іпотекодержателя від ТОВ «ЮРГРУП» по договору № 030417 від 03.04.2017. 04.04.2017 звернувся до позивача з приводу повернення боргу, однак останній ніяких заходів не вчиняв. Тому зареєстрував право на предмет іпотеки за собою. Також вважає, що позивач помиляється у сумі боргу, адже первинним кредитором борг розрахований у сумі 2 228\~460,82 гривень. Згідно зазначеного рішення суду з відповідача стягнуто борг у сумі 1 856 764,61 гривень, однак зобов`язання продовжувало існувати і кредитор мав право на отримання коштів згідно ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних та інфляційні втрати. Також позивач вважає, що відповідач пропустив строк позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач підтримав заперечення наведені у відзиві. Процесуальні дії у справі 21.10.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судового засідання о 09-00 год 27.11.2025. 21.10.2025 ухвалою суду за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, відповідача, які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських установах та на належне йому майно в межах ціни позову 647 025,54 гривень. Фактичні обставини, які установив суд Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного: 19.09.2008 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «СТОЛИЧНИЙ» та Приватним підприємством «НОМНАЛ-АГРО» був укладений кредитний договір № 917-КЮ-08, відповідно до якого надано кредит у сумі 1\~300 000,00 грн. на термін з 19.09.2008 до 12.09.2009 включно, зі сплатою суми кредиту по закінченню строку дії договору та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 22 % річних. \~ \~ \~ \~ 13.08.2009 між ВАТ АБ «СТОЛИЧНИЙ» та ПП «Номінал-Агро» укладено іпотечний договір, яким було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 917-КЮ-08 від 19.09.2008. \~ \~ \~ \~ Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлова будівля, загальною площею 446,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів \~ \~ \~ \~№UA-EA-2017-03-06-000060-с від \~ \~ \~ \~ 22.03.2017, між ПАТ АБ «Столичний» та ТОВ «ЮРГРУП» 30.03.2017 укладено договір \~ \~ \~ \~№ 73 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 917-КЮ-08 від 19.09.2008 та договір №230 про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 13.08.2009. Згідно договору № 030417 про відступлення права вимоги від 03.04.2017 ТОВ «ЮРГРУП» відступило [PERSON] права вимоги до позичальника та заставодавця, \~ \~ \~ \~ зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, а саме: за кредитним договором № 917-КЮ-08 від 19.09.2008 та за іпотечним договором від 13.09.2009. Відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03.04.2017 ТОВ «ЮРГРУП» відступило [PERSON] право вимоги за іпотечним договором від 13.08.2009. Відповідно до Додатку №1 до Договору №030417 від 03.04.2017 до Відповідача перейшло право вимоги в сумі 2\~228\~460,82 гривень. 30.05.2017 за відповідачем зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору від \~ \~ \~ \~13.08.2009 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03.04.2017. Відповідно до висновку про \~ \~ \~ \~вартість майна станом на 19.05.2017 вартість предмету іпотеки становила 2\~352\~050 гривень. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Із встановленого вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст. 575 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обов`язок відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, обумовлений ст. 37 Закону України «Про іпотеку», виникає з договірних правовідносин сторін договору іпотеки. Обов`язок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, передбачених у ст. 37 Закону України «Про іпотеку», виникає у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, такий обов`язок ґрунтується на договірному характері правовідносин сторін щодо передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року справа № 910/10059/17). З наведеного вбачається, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач у позасудовому порядку звернув стягнення та набув право власності на іпотечне майно. Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на момент набуття прав відповідачем вартість предмету іпотеки становила 2\~352\~050 гривень. Також позивач вважав, що борг по кредитному договору становив 1 856 764,61 гривень. Натомість з досліджених доказів вбачається, що сума боргу позивача перед кредитором, відповідачем по справі, становила 2\~228\~460,82 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Всупереч с. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав доказів на спростування зазначеної суми заборгованості. Також думка позивача не узгоджується з положеннями ст. 625 ЦК України, адже кредитор має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних після ухвалення рішення суду. Тобто кредитор мав право нараховувати інфляційні втрати та 3% річних до виконання рішення відповідачем. Такий висновок\~узгоджується з\~правовою позицією\~Верховного Суду\~яка зазначена\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~у справі\~№ 646/14523/15-ц від 19.06.2019. Дев`яносто відсотків вартості предмета іпотеки становило 2\~116\~845 грн.(90 від 2\~352\~050), а розмір боргу становив 2\~228\~460,82 грн., тобто борг перевищував граничну межу компенсації іпотекодавцю. Таким чином у позивача немає прав на компенсацію перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому слід відмовити позивачу у задоволенні позову. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічні за змістом висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц. Рішення про розподіл судових витрат Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив відмовити у задоволенні позову повністю то немає підстав для стягнення з відповідача відшкодування витрат позивача по сплаті судового. На підставі зазначеного і

Outcome: dismissed