Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

07\~березня 2024року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 00-9661587, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000,00 грн на строк 360 днів зі сплатою процентів за ставкою 2,47 в день. Первісний кредитор виконав своє зобов`язання в повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 7000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 30.10.2024 № 1289/10, листом АТ КБ «ПриватБанк» від 05.11.2025 №20.1.0.0.0/7-251030/44834-БТ та випискою по рахунку відповідача за період з 07.03.2024 по 12.03.2024. Згідно з детальним розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Макс Кредит», станом на 21.10.2024 відповідач має заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9661587 від 07.03.2024 у розмірі 22742,30 грн, з яких: 7000,00 грн основна сума боргу; 15042,30 грн заборгованість за процентами; 700,00 грн заборгованість за комісією. 21 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (фактор) було укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 00-9661587 від 07.03.2024 на суму 22742,30 грн. Позивачем надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 00-9661587 від 07.03.2024, відповідно до якої розмір заборгованості відповідача становить 22742,30 грн, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7700,00 грн; прострочена заборгованість за процентами 15042,30 грн. Зазначена виписка судом визнається необґрунтованою в частині включення до основної суми боргу (7000,00 грн.) суми комісії (700,00 грн.), водночас вимога про стягнення комісії позивачем не заявлена. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 22042,30 грн., з яких 7000,00 грн. основна сума боргу, 15042,30 грн. заборгованість за процентами. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2). До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 13.10.2025 № 27449, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 22042,30 грн., що становить 96,92% від ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,40*96,92% = 2347,79 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За приписами ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. надано: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткова угода № 25770796112 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025. Зокрема, відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (2 години) за вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 00-9661587 від 07.03.2024, у розмірі 500,00 грн. (1 година) за підготовку адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9661587 від 07.03.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] , та у розмірі 500,00 грн. (1 година) за підготовку клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9661587 від 07.03.2024 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] . Суд визнає за необхідне відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. з власної ініціативи, оскільки вивчення матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту та підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів є складовими складання позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 17.01.2022 по справі № 756/8241/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 102562311) та в постанові від 02.04.2024 по справі № 910/9714/22 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 116828908), що підлягають застосуванню у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7000,00 2000,00 = 5000,00*96,92% = 4846,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial