Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. Позивач ТОВ «Він Фінанс» в особі представника Романенка М.Е., скориставшись системою «Електронний суд», звернувся в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018 у розмірі 20 737,09 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог представник позивача покликається на те, що 07.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 151741. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови вказаного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7 000,00 грн, а відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів та неустойки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в сумі 20 737,09 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 30.09.2019 укладено додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 6 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018 у сумі 20 737,09 грн, з яких: 3 500,00 грн сума основного боргу; 1 890,00 грн сума боргу за процентами; 10 455,00 грн сума боргу за пенею та штрафами; 1 427,35 грн сума збитків з урахуванням 3% річних; 3 464,74 грн. сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в запропонований судом строк відзив на позовну заяву ТОВ «Він Фінанс» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала. Ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.09.2025 двічі скеровувалась відповідачу [PERSON] , однак як вбачається із довідок Укрпошти така повернулась на адресу суду 08.10.2025 та 06.11.2025 із відміткою: «За закінченням терміну зберігання» та «Адресат відмовився», що згідно з п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним врученням судового рішення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Інших заяв по суті справи, в яких відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви (клопотання) учасників справи. Будь-яких заяв та/чи клопотань від учасників справи, зокрема клопотань про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Валовін Ю.В. /а.с. 47/ На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] , в результаті чого на запит суду із Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 48/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. /а.с. 49/. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних, які необхідні для встановлення фактичних обставин справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 07.05.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 151741 в електронній формі, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язаний надати позичальнику кредит в розмірі 3 500,00 грн строком на 30 днів, а позичальник зобов`язаний повернути кредит у вказаний строк та сплатити проценти за його користування у встановленому договором порядку. Графіком розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 151741 від 07.05.2018 визначено суму кредиту, суму нарахованих процентів та загальний розмір заборгованості /а.с. 42-44/. Згідно з довідки ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що кредитний договір № 151741 від 07.05.2018 зі сторони позичальника [PERSON] було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А774692, який було направлено [PERSON] на номер мобільного телефону [NUMBER] /а.с. 14/. На підтвердження факту перерахування первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів [PERSON] у сумі 3 500,00 грн позивачем долучено лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5606-ВП від 22.05.2025 про здійснення ряд успішних переказів коштів на картки клієнтів, зокрема, згідно з п. 83 07.05.2018 здійснено переказ на суму 5 000,00 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 063223, номер транзакції у WayForPay - creditplus-310846 /а.с.19-27/. Крім того, судом встановлено, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами /а.с. 38-40/. Відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 1 від 12.04.2018 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. У пункті 2.2. зазначено, що у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 13.09.2018 року укладено додаткову угоду № 5 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року /а.с. 28/ та на виконання вказаного договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 6 від 13.02.2019 року, за змістом якого право вимоги до ряду боржників, в тому числі, до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018, перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» /а.с. 12-13/. 25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» /а.с. 46/. Відповідно до розрахунку заборгованості та картки обліку договору, які долучені позивачем ТОВ «Він Фінанс», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018 становить 15 845,00 грн, з яких: 3 500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 890,00 грн заборгованості за процентами, 10 455,00 грн заборгованості за пенею та штрафами. Розмір спірної заборгованості за кредитним договором № 151741 від 07.05.2018 відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків сторона відповідача суду не надала. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ст. 12 Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 24.16.2021 у справі № 686/19271/19), договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Відповідно до пункту 16.1. ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до пункту 17.1. ст. 17 вказаного Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з пунктом 22.1. ст. 22 цього Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 6 Розділу 1 Постанови НБУ 29.07.2022 № 163 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», документом що підтверджує розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції є платіжна інструкція. Пунктами 11 та 12 визначено, що надавач платіжних послуг у своїх внутрішніх документах з питань здійснення безготівкових розрахунків визначає порядок зберігання платіжної інструкції, оформленої в електронній або паперовій формі, на підставі якої ініційовано платіжну операцію, та зберігає її протягом строку, установленого законодавством України. Надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В силу положень ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Слід зазначити, що звертаючись до суду, представник позивача у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтувував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, клопотання про їх витребування не подавав. У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2025 розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, клопотань про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, від сторони позивача не надходило. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Дослідивши долучені позивачем письмові докази до позовної заяви, суд встановив наступне. У реквізиті «Клієнт» індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 151741 від 07.05.2018 та у графіку розрахунку до вказаного договору відсутній електронний підпис відповідача [PERSON] одноразовим ідентифікатором, оскільки такий не містить даних у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, внаслідок чого не відповідає положенням пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Так, позивач ТОВ «Він Фінанс» долучив довідку ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якої договір № 151741 від 07.05.2018 зі сторони позичальника [PERSON] було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А774692, який було направлено [PERSON] на номер мобільного телефону [NUMBER] без зазначення дати та часу, коли одноразовий ідентифікатор був відправлений ТОВ «Авентус Україна» та коли [PERSON] отримала вказаний одноразовий ідентифікатор та внесла його на сайті ТОВ «Авентус Україна» під час підписання кредитного договору. Крім того, ні в індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту № 151741 від 07.05.2018, ні у графіку розрахунку до вказаного договору немає зазначених відомостей щодо номеру мобільного телефону [NUMBER] як такого, що належить саме відповідачу [PERSON] . Отже, долучена позивачем довідка про ідентифікацію не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації саме відповідача [PERSON] при укладенні договору. Таким чином, за відсутності електронного підпису відповідача [PERSON] у кредитному договорі № 151741 від 07.05.2018 року неможливо встановити факт погодження сторонами усіх істотних умов вказаного кредитного договору, а відтак наявності згоди відповідача про укладення такого договору. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів (платіжне доручення, платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер), які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідачу [PERSON] , оскільки долучений позивачем лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5606-ВП від 22.05.2025 не є первинним розрахунковим документом та не підтверджує факт переказу коштів, оскільки не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідачу [PERSON] . В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо номера банківської картки № [NUMBER] , яка б належала відповідачу [PERSON] , клопотань про витребування доказів, необхідних для підтвердження належності даного номера картки відповідачу [PERSON] представник позивача не заявляв. Таким чином суд, дослідивши докази в справі, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, оцінивши їх належність, достовірність та достатність, дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази підписання відповідачем [PERSON] кредитного договору № 151741 від 07.05.2018, за яким позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 20 737,09 грн, з яких: 3 500,00 грн сума основного боргу; 1 890,00 грн сума боргу за процентами; 10 455,00 грн сума боргу за пенею та штрафами; 1 427,35 грн сума збитків з урахуванням 3% річних; 3 464,74 грн. сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, а також відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували факт перерахування коштів первісним кредитором на картковий рахунок [PERSON] за вказаним кредитним договором. Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 151741 від 07.05.2018 в розмірі 20 737,09 грн слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed