Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовує тим, що 20.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тітаренко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 754. Зазначає, що відповідно до п.1 вказаного договору позики, [PERSON] передав [PERSON] , [PERSON] у власність в рівних частках кожному грошові кошти в сумі 425643,00 (чотириста двадцять п`ять тисяч шістсот сорок три гривень нуль копійок) гривень готівкою, що є еквівалентом суми 15000, 00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США (із розрахунку відповідно до офіційного курсу Національного банку України на 20.10.2020 року (1000 доларів США = 2837,62 грн.), що підтверджується довідкою, виданою 20.10.2020 року відділенням «Кропивницьке регіональне управління» ПАТ «Полтава- Банк»), терміном по 20 жовтня 2021 року (надалі - позику), а [PERSON] , [PERSON] зобов`язались до вищевказаного терміну повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, готівкою в сумі 425643,00 (чотириста двадцять п`ять тисяч шістсот сорок три гривень нуль копійок) гривень готівкою, що є еквівалентом суми 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, (із розрахунку відповідно до діючого на час повернення коштів офіційного курсу Національного банку України), в рівних частках кожний. Сторонами в договорі позики було передбачено наступне: якщо на час повернення коштів буде інший офіційний курс Національного банку України гривні до долару США, то сума грошових коштів, яка повертається перераховується в еквіваленті відповідно діючого курсу гривні до долару США. Договір позики вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникам (п. 2 Договору позики). Згідно з п. 3 Договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальниками повністю під час оформлення цього договору в присутності нотаріуса. Позичальники заявили, що позичену суму грошових коштів - в розмірі 425 643,00 (чотириста двадцять п`ять тисяч шістсот сорок три гривні нуль копійок) гривень готівкою, що є еквівалентом суми 15000,00 (п`ятнадцять тисяч доларів США), до підписання цього Договору, одержали повністю в рівних частках кожен, що підтверджується також їхніми підписами в Договорі позики. У відповідності до п. 11 договору позики, позичальники зобов`язані виконати належним чином відповідно до умов цього договору обов`язок - повернути позикодавцю позичені грошові кошти у строк (до вказаного в п. 1 цього договору терміну) та в порядку встановленому цим договором. Договір позики грошей вважається виконаним в момент одержання Позикодавцем позиченої грошової суми готівкою в повному обсязі (п. 15 договору позики). Однак, по теперішній час обов`язок відповідачів з повернення позичених грошових коштів за Договором позики грошових коштів від 20.10.2020 не виконаний, грошові кошти не повернуті позичальниками та не отримані позивачем як позикодавцем за договором. Вказує позивач, що п. 1 договору, обчислення суми заборгованості необхідно здійснювати з урахуванням діючого офіційного курсу Національного банку України гривні до долару США, який станом на 06.09.2024 становить: 1 USD= 41,2766 UAH. Тобто, сума заборгованості позичальників за договором позики станом на 06.09.2024 складає 619 149 грн. (15 000 х 41,2766 = 619 149). Окрім вказаних обставин, зобов`язання позичальників за договором позики грошових коштів було забезпечено іпотекою.Сторонами 20 жовтня 2020 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тітаренко Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 758.Згідно з п. 1.1 Іпотечного договору, Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцями зобов`язань за Договором позики (надалі за текстом - «Договір позики»), укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцями 20 жовтня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тітаренко Н.В. за реєстром № 754, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.3. Іпотечного договору передбачено, що загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 475 078 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 00 копійок. Позивач надав звіт про оцінку майна № 002-16102020, виготовленого 16.10.2020 року ТОВ «ПРОФІ ЕКСПЕРТ», по якому зазначає що ринкова вартість квартири, що є предметом договору, становить 475 078 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 00 копійок. Право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього Договору та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 1.13 Іпотечного договору). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 228783776 від 20.10.2020 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 228775303 від 20.10.2020 приватним нотаріусом Тітаренко Н.В., на підставі Іпотечного договору, внесено відповідний реєстраційний запис про іпотеку № 38739759 та накладено заборону за № 38738878 на відчуження квартири. Пунктом 4.1. Іпотечного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцями Договору позики, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки. Відповідно до п. 4.6. Іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: 4.6.1. шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; 4.6.2. або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які представником позивача усунуто. 08 жовтня 2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. Ухвалами Фортечного\~районного суду\~м.\~Кропивницького від\~05.05.2025\~року та\~від 01.12.2025\~року відмовлено\~у затвердженні\~мирової угоди\~за заявою\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~у цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики\~та звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Представник позивача позовні вимогив судовому засіданні підтримав, просив їх задовольнити, в подальшому подав заявудо суду про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду невідомі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року між [PERSON] (надалі позикодавець) та [PERSON] і [PERSON] (надалі позичальники) укладений договір позики грошових коштів. За умовами договору позикодавець передав у власність позичальникам в рівних частках кожному грошові кошти в сумі 425643 грн. нуль копійок готівкою, що є еквівалентом суми 15000 доларів США терміном по 20 жовтня 2021 року. Позичальники зобов`язуються до вищевказаного терміну повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів готівкою в сумі 425643 грн. нуль копійок, що є еквівалентом суми 15000 доларів США (із розрахунку відповідно до діючого на час повернення коштів офіційного курсу Національного банку України) в рівних частках кожен. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальниками повністю під час оформлення цього договору в присутності нотаріуса. Позичальники заявляють, що позичену суму грошових коштів в розмірі 425643 грн. нуль копійок готівкою, що є еквівалентом суми 15000 доларів США, до підписання цього договору, одержали повністю в рівних частках кожен. Цей договір позики вважається безоплатним, гроші передаються в безоплатне користування без нарахування відсотків. Договір підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено в ст. ст. 540, 541 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожен із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Солідарний обов`язок [PERSON] та [PERSON] по поверненню [PERSON] отриманих від нього грошових коштів законом не встановлений. Неподільність предмета зобов`язання відсутня, грошові кошти можуть бути розподілені між їх отримувачами (боржниками, позичальниками). Щодо можливості встановлення солідарного обов`язку договором. В пункті 1 договору позики від 20.10.20р. вказано, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 425643 грн. 00 коп. в рівних частках. Аналогічне твердження вказано в абзаці другому пункту 3 цього договору позичальники заявляють, що позичену суму грошових коштів в розмірі 425643 грн. одержали повністю в рівних частках кожен. Тобто, як пунктом першим, так і пунктом третім договору позики від 20.10.20р. визначено, що грошові кошти [PERSON] та [PERSON] отримали в рівних частках кожен, виходить 212821 грн. 50 коп. отримав [PERSON] і 212821 грн. 50 коп. отримала [PERSON] (425643 грн. 00 коп. : 2 = 212821 грн. 50 коп.). Тому, з врахуванням ст. 540 ЦК України кожний із боржників [PERSON] і [PERSON] повинен виконати обов`язок по повернення отриманих грошових коштів перед [PERSON] у рівній частці. Частина 1 ст. 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 4) зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них. В тексті позовної заяви після слів «Прошу суд:» вказано: 1. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за Договором позики грошових коштів від 20.10.2020 у розмірі 619149 грн., що еквівалентно 15000 $ станом на день звернення до Суду (06.09.2024). Такими діями, визначенням однієї загальної суми боргу для обох відповідачів і вживанням сполучника «та» між фізичними особами: «Стягнути з [PERSON] … та [PERSON] …» представник позивача адвокат Федоров З.Ф. намагається штучно створити оманливе враження, що [PERSON] і [PERSON] є солідарними боржниками по договору позики грошових коштів від 20.10.20р. і разом, а не окремо, повинні повернути позичені кошти, хоча, як визначено вище, ані в силу закону, ані в силу договору вони не є солідарними боржниками. Як [PERSON] , так і [PERSON] повинні повернути отримані від [PERSON] кошти в рівних частках. Їх відповідальність перед позикодавцем індивідуальна, а не спільна. В свою чергу суд, з врахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених особою вимог і не має ніяких повноважень самостійно розподіляти (відокремлювати) заявлені до стягнення кошти в сумі 619149 грн. хоч в рівних частках відносно [PERSON] і [PERSON] , хоч пропорційно з кожного боржника, хоч стягувати з одного боржника, чиє прізвище стоїть першим: «Стягнути з [PERSON] …». Такі дії належать виключно до повноважень позивача або його адвоката. Вищенаведене підтверджується і змістом ст. 266 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Тому, позовна вимога про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 20.10.20р. у розмірі 619149 грн. задоволенню не підлягає. Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини. Як визначено в пункті 1 та абзаці 2 пункту 3 договору позики від 20.10.20р. позичальники [PERSON] і [PERSON] отримали готівкою 425643 грн. в рівних частках кожен. Еквівалент отриманої в гривнях суми в доларах США є допоміжним (довідковим) фактором, який безпідставно переведений в позовній заяві в основний (головний) фактор. З 15000 доларів США по курсу НБУ станом на 06.09.24р. обчислена нова сума боргу [PERSON] і [PERSON] в 619149 грн., яка в дійсності не була отримана позичальниками при укладенні договору позики від 20.10.20р. Зміст другого абзацу пункту 1 договору від 20.10.20р. якщо на час повернення коштів буде інший офіційний курс Національного банку України гривні до долару США, то сума грошових коштів, яка повертається перераховується в еквіваленті відповідно до діючого курсу гривні до долару США, ніяк не свідчить про безумовний перерахунок коштів у гривнях в сторону їх збільшення, тобто на користь позикодавця. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками…) у строк та в порядку, що встановлені договором. Закон визначає повернення грошових коштів у такій саме сумі. Предметом позовних вимог по даній справі є стягнення коштів, а не тлумачення окремих пунктів договору позики від 20.10.20р. Рішення суду в порядку ст. 213 ЦК України відсутнє, а одностороннє тлумачення в тексті позову певних пунктів договору від 20.10.20р. на користь позивача на замінює рішення суду в порядку ст. 213 ЦК України, а є лише письмовим викладенням особистої думки, особи що складала позовну заяву. 20 жовтня 2020 року між [PERSON] (надалі іпотекодержатель) та [PERSON] і [PERSON] (надалі іпотекодавці) укладений іпотечний договір. За умовами договору Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцями зобов`язань за договором позики, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцями 20.10.20р., квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира, що є предметом договору, належить іпотекодавцям в рівних частках. Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 475078 грн. Договір підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як визначено в ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частина 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так як суд відмовив в стягненні з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів по договору позики від 20.10.20 р., тобто по основному зобов`язанню, то і позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, похідне зобов`язання від основного зобов`язання, не підлягає задоволенню. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.20р. справа № 361/7543/17 міститься правова позиція про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором. В даному випадку стягнення заборгованості за основним договором договором позики грошових коштів від 20.10.20р. не відбувається, суд відмовив в задоволенні першої позовної вимоги, тому немає і не може бути звернення стягнення на предмет іпотеки (другої позовної вимоги). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, заявлені по справі позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed