Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з заявою, у якій просить оголосити померлим [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . 19 березня 2022 року [PERSON] вступив на військову службу як доброволець та наказом № 62 вч [NUMBER] від 19 лютого 2022 року призначений на посаду навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону. 10 квітня 2022 року наказом № 84 вч [NUMBER] [PERSON] призначений стрільцем-санітаром 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . 01 липня 2022 року наказом № 168 вч [NUMBER] [PERSON] призначений санітарним інструктором медичного пункту [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . З 14 вересня 2023 року [PERSON] входив до сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях та перебував безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових, спеціальних) завдань. [INFO] близько 03 години 30 хвилин внаслідок обстрілу з міномета та ПТУР в районі населеного пункту Урожайне, Донецької області, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового розпорядження командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » № БР-788т/УО від 14 вересня 2023 року [PERSON] зник безвісті. За свідченням очевидців він загинув, організовані пошуки не дали результатів. На підставі рапорту командира [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] від 20 квітня 2024 року, за наказом командира військової частини [NUMBER] від 24 квітня 2024 року за фактом зникнення безвісті 19 квітня 2024 року [PERSON] було призначено службове розслідування. З акту службового розслідування вбачається, що [PERSON] пропав безвісті не внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного заподіяння собі тілесних ушкоджень. Відповідно до наказу командира військової частини № 127 від 30 квітня 2024 року [PERSON] вважається безвісті зниклим (за свідченням очевидців загинув). 23 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про зникнення безвісті чоловіка. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 120241000000000520 від 23 квітня 2024 року. На адвокатський запит отримана відповідь про те, що повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування [PERSON] в полоні, стану його здоров`я та місця утримання до Координаційного штабу поводження з військовополоненими не надходили. Оголошення [PERSON] померлим необхідно для отримання виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2025 року задоволено заяву [PERSON] про проведення допиту свідків у режимі відеоконференції. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити з наведених у неї підстав. Інші заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 89-91). З письмових пояснень представника Міністерства Оборони України вбачається, що для встановлення факту необхідна наявність обов`язкових умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні цієї справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Виходячи з цього, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. У Міністерства оборони України немає спору із заявником, проте у справі необхідно встановити всіх заінтересованих осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги за смерть військовослужбовця, у яких може виникнути спір про право, наприклад батьки, інші члени сім`ї та утриманці. Таким чином, суд має залучити всіх заінтересованих осіб у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Зазначено, що ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку з воєнними діями особи померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій (постанова від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 вересня 2014 року (а.с. 17). Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 вересня 1987 року (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 16). 19 березня 2022 року [PERSON] вступив на військову службу як доброволець, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] (а.с. 19). З заяви вбачається, що 10 квітня 2022 року наказом № 84 вч [NUMBER] [PERSON] призначений стрільцем-санітаром 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . 01 липня 2022 року наказом № 168 вч [NUMBER] [PERSON] призначений санітарним інструктором медичного пункту [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] (а.с. 28). З довідки військової частини [NUMBER] від 27 травня 2025 року вбачається, що починаючи з 15 серпня 2022 року по 19 квітня 2024 року [PERSON] брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 21). Заявник вказує на те, що [INFO] близько 03 години 30 хвилин внаслідок обстрілу з міномета та ПТУР в районі населеного пункту Урожайне, Донецької області, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового розпорядження командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » № БР-788т/УО від 14 вересня 2023 року [PERSON] зник безвісті. За свідченням очевидців він загинув, організовані пошуки не дали результатів. У матеріалах справи міститься сповіщення сім`ї від 22 квітня 2024 року, з якого вбачається, що [PERSON] зник безвісті 19 квітня 2024 року під час виконання бойового завдання по захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України в районі населеного пункту Урожайне, Донецької області (а.с. 22). На підставі рапорту командира [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] від 20 квітня 2024 року (а.с. 25), за наказом командира військової частини [NUMBER] від 24 квітня 2024 року (а.с. 26) за фактом зникнення безвісті 19 квітня 2024 року [PERSON] було призначено службове розслідування. З акту службового розслідування від 01 травня 2024 року вбачається, що [PERSON] пропав безвісті не внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного заподіяння собі тілесних ушкоджень (а.с. 24-25). Відповідно до наказу командира військової частини № 127 від 30 квітня 2024 року [PERSON] вважається безвісті зниклим (а.с. 29). 23 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про зникнення безвісті чоловіка. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 120241000000000520 від 23 квітня 2024 року (а.с. 23). На адвокатський запит отримана відповідь Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 04 листопада 2024 року про те, що повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування [PERSON] в полоні, стану його здоров`я та місця утримання до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими не надходили (а.с. 31). На підтвердження своїх доводів заявник також посилається на покази свідка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що [PERSON] у складі групи військовослужбовців висунувся на евакуацію поранених. Вони прибули на позицію та почали роботу, в цей час стався вибух. Ті військовослужбовці, хто залишився живим, вийшли на зв`язок. Поранених та живих вивезли на інше місце, проте [PERSON] серед них не було. На наступний день стало відомо, що в МТЛБ, на якому приїхала евакуаційна бригада, влучив протитанковий снаряд. Було декілька місій пошуку дронами, також вночі виходили групи для пошуку, але фізично тіло знайти не змогли. Після влучання протитанкового снаряду шансів вижити у [PERSON] майже не було. Зазначив, що навіть якби його після влучання відкинуло вбік, з такими пораненнями в квітні вночі він би не вижив без належної медичної допомоги. Протитанковий снаряд потрапив у місце відкриття люку, і саме там в цей час стояв [PERSON] . З письмових пояснень представника Міністерства оборони України вбачається, що він посилається на положення законодавства стосовно встановлення факту, що має юридичне значення. Разом з тим, [PERSON] звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження, проте не з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а з заявою про оголошення особи померлою в порядку статей 46, 47 ЦК України. Крім того, представник Міністерства оборони України вказує на те, що у справі необхідно встановити всіх заінтересованих осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги за смерть військовослужбовця, у яких може виникнути спір про право, наприклад батьки, інші члени сім`ї та утриманці. Таким чином, суд має залучити всіх заінтересованих осіб у справі. З заяви вбачається, що у першій черзі права на спадкування за законом перебувають: дружина [PERSON] , малолітня донька [PERSON] та батько загиблого [PERSON] . Заявник залучила до участі у справі в якості заінтересованої особи батька [PERSON] - [PERSON] . За таких обставин, всі заінтересовані особи у справі залучені. [PERSON] просить суд оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , за обставин, викладених у заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у ч. 2 ст. 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до ч. 2 ст. 46 ЦК України, доповнивши частини 2 і 3 ст. 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України»). Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина 2 ст. 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге ч. 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому, суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення ч. 2 ст. 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого ч. 2 ст. 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також, не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також покази свідка, суд приходить до висновку за можливе оголосити [PERSON] померлим, оскільки матеріали справи та факти, заявлені свідком є підставами для можливості зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] за обставин його безпосередньої участі у бойових діях та під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, датою смерті [PERSON] слід вважати [INFO] , а місцем смерті - населений пункт (селище) Урожайне, Донецька область, Україна. З огляду на наведене, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved