Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі восьми середньомісячних заробітків в сумі 90240,55 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 37851,66 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював у структурних підрозділах Укрзалізниці 31 рік 6 місяців 26 днів на різних посадах. Спочатку був прийнятий на роботу 18.10.1989 року на станцію Конотоп «Південно-Західної залізниці» на посаду учня приймальника потягів. За час його роботи підприємство було декілька разів реорганізоване. 01.01.2012 року був переведений на посаду пожежного в пожежному поїзді на станції Конотоп, на якій працював до моменту звільнення. Звільнився у виробничому підрозділі «Київський загін воєнізованої охорони» Філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 01.08.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України. У день звільнення відповідач здійснив два грошових перекази на його рахунок в банківській установі, а саме: виплачено 11884,15 грн. грошової компенсації при звільненні за невикористану відпустку та виплачено 9239,85 грн. заробітної плати за липень 2024 року. Крім того, у Наказі про припинення трудового договору, зазначається, що відповідач повинен був виплатити йому: «5 середньомісячних заробітків, передбачених п. 8.19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012-2017 роки,\~ пролонгованого на 2022 рік; З середньомісячних заробітків, передбачених п. 8.19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012-2017 роки пролонгованого на 2022 рік при стажі роботи в галузі 31 рік 06 місяців 26 днів». Цих виплат Відповідач до цього часу не здійснив. Відповідач взагалі ні усно, ні у письмовому вигляді не повідомив його до цього часу про всі суми, нараховані та які мали бути виплачені йому\~ при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати та суми грошових коштів, яка виплачена, та яка мала бути виплачена, чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України. У серпні 2025 року він звернувся до бухгалтерії відповідача з проханням надати вказаний письмовий розрахунок усіх сум, що підлягають виплаті. Відповідач надав Довідку № 5/462 від 13.08.2025 року. У вказаній довідці зазначається, що у день звільнення позивача 01.08.2024 року. Відповідачем нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку. Розмір нарахованої та виплаченої основної заробітної плати взагалі не наводиться. Також у довідці зазначається, що відповідачем нараховано та не виплачено позивачу: одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, яка дорівнює восьми середньомісячним заробітним платам і становить 90 240,55 грн.; а також матеріальну допомогу на оздоровлення нараховану за 2022 - 2024 роки згідно п. 4.7 Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони», яка становить 37 851,66 грн. Таким чином, згідно довідки наданої відповідачем загальна сума заборгованості по його заробітній платі на сьогоднішній день становить: 90 240,55 + 37 851,66 = 128 092,21 грн. Відповідач у наданій довідці зазначає підставу невиплати заробітної плати - рішення правління АТ «Укрзалізниця» (Протокол № Ц-54/31 Ком.т. від 14.03.2022 р.), згідно якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, призупинено виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Вважає, що підстава для невиплати заробітної плати, на яку посилається Відповідач є необгрунтованою і незаконною. Враховуючи те, що відповідач не надав йому належного письмового повідомлення про всі суми, нараховані та виплачені йому при звільненні та при цьому надав Довідку №5/463 від 13.08.2025 року, яку можна вважати цим повідомленням, тримісячний строк на звернення до суду згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України починає свій перебіг з 13.08.2025 року. Позивач [PERSON] та його представник Панченко Р.В., кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Бабак А.В. до судового засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином. 08.09.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що матеріальна допомога на оздоровлення це соціальна грошова виплата працівникам, які йдуть у щорічну відпустку. Для підприємств і організацій, які не фінансуються з бюджетів, нормативного регламентування надання матеріальної допомоги на оздоровлення не передбачено, при цьому відповідні питання можуть бути визначені в колективному договорі. Колективний договір це письмовий нормативний документ, що укладається відповідно до вимог Закону України Про колективні договори і угоди з метою регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин між роботодавцем і працівниками. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 року, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022 року, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. В зв`язку з цим, рішенням правління АТ Укрзалізниця від 14.03.2022 року було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема, одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Після закінчення або скасування воєнного стану виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію буде проведена після окремого рішення правління у відповідності до вимог колективних договорів, укладених між профспілковими органами та адміністраціями підприємств філій та регіональних філій АТ «Укрзалізниця». У спільному листі АТ Укрзалізниця та Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 року № Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 наголошується, що на період дії правого режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Рішенням правління АТ Укрзалізниця від 24.10.2022 року було призупинено здійснення працівникам нарахування та виплату матеріальної допомоги. Вказаний Закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, в тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 року у справі № 580/2869/22. (а.с. 30-31). 17.09.2025 року від представника позивача Панченка Р.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він прохав під час ухвалення рішення не брати до уваги заперечення викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з необгрунтованістю та невідповідністю діючому законодавству (а.с. 35-37). Крім того, 16.09.2025 року від представника відповідача Бабак А.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності, у якій він зазначив, що позивач звернувся до суду зі спливом тримісячного строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України (а.с. 41). Ухвалою\~ судді\~ Конотопського\~ міськрайонного суду\~ Сумської\~ області від 01.09.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження\~ та призначено\~ судове засідання на 17.09.2025 року (а.с. 26). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2025 року у зв`язку з заявою представника позивача судове засідання відкладено на 04.11.2025 року (а.с. 44). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.11.2025 року у зв`язку з заявою представника відповідача судове засідання відкладено на 18.11.2025 року (а.с. 51). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2025 року у зв`язку з неявкою представника відповідача судове засідання відкладено на 01.12.2025 року (а.с. 54-55). Суд вислухавши позивача та його представника, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Позивач [PERSON] був прийнятий на роботу 18.10.1989 року на станцію Конотоп «Південно-Західної залізниці» на посаду учня приймальника потягів, 01.01.2012 року був переведений на посаду пожежного в пожежному поїзді на станції Конотоп, на якій працював до моменту звільнення та був звільнений з 01.08.2024 року за власним бажанням, згідно наказу № 291/ос від 22.07.2024 року. За час роботи [PERSON] підприємство було декілька разів реорганізоване, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-9, 10-11). Наказом № 291/ос від 22.07.2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] 01.08.2024 року звільнено\~ за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити йому 5 середньомісячних заробітків, передбачених п. 8,19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони» на 2012-2017 роки пролонговано на 2022 рік; три середньомісячних заробітків, передбачених п. 8,19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною та первинною профспілковою організацією виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони» на 2012-2017 роки пролонговано на 2022 рік, при стажі роботи в галузі 31 рік 06 місяців 26 днів (а.с. 18). У день звільнення на рахунок [PERSON] відповідачем здійснено два грошових перекази: 11884,15 грн. - грошова компенсація при звільненні за невикористану відпустку та 9239,85 грн. - заробітна плата за липень 2024 року (а.с. 19). Згідно довідки № 5/462 від 13.08.2025 року виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони» [PERSON] при виході на пенсію 01.08.2024 року була нарахована компенсація за невикористані відпустки у кількості 34 дні (наказ на звільнення № 291 /ос від 22.07.2024 року) і виплачена у сумі 11367,45 грн. Також було нараховано до виплати 8 середньомісячних заробітків, передбачені п. 8.19 зі змінами та доповненнями до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2014-2017 роки пролонгованого на 2022 рік при стажі роботи в галузі 31 рік 06 місяців 26 днів, але не виплачені, внаслідок того, що станом на 01.05.2023 року\~ рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року\~ (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму військового стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. З жовтня 2023 року була відновлена виплата матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, по протоколу № Ц-85/44 Ком.т. від 17.07.2023 року з виплатою згідно хронологічної послідовності виникнення заборгованості, але з квітня 2025 року виплати з виходом на пенсію знову призупинені. На даний час залишилися не виплачені 8 середньомісячних заробітків, що становить у сумі на руки 90240,55 грн. та матеріальна допомога на оздоровлення за період 2022-06.2024 роки у розмірі 6 прожиткових мінімумів, що становить у сумі на руки 37 851,66 грн., предбачених п. 4.7 Колективного договору виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони, виплата якої була призупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» на період діі режиму військового стану в Україні. Виплата буде проведена після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця» (а.с. 20). Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею. Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову матеріальну допомогу та матеріальну допомогу на оздоровлення, про що зазначено у довідці відповідача № 5/462 від 13.08.2025 року (а.с. 20). З врахуванням вимог ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Додатком № 6 до позовної заяви [PERSON] було долучено копію Довідки №5/463 від 13.08.2025 року про нараховані та виплачені суми, (а.с.20), а з позовом до суду він звернулася згідно поштового відправлення 22.08.2025 року (а.с.24). Доказів на спростування вказаного, відповідачем не надано. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі восьми середньомісячних заробітків в сумі 90240,55 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 37851,66 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). З відповідача на користь держави пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог слід стягнути 1280,92 грн. судового збору. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: approved