Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , згідно якого просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , припинивши право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №195, виданого 15.04.2024 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком I.М., [PERSON] після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] , успадкувала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , оскільки батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Вказана квартира розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом відмовлено, оскільки відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB - 0000967182024 від 16.04.2024, вказана вище земельна ділянка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту Серії ЯЗ №210275 від 17.09.2009, і крім спадкодавця [PERSON] , співвласником земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON] . Також зазначається, що оскільки між спадкодавцем та співвласником земельної ділянки ( [PERSON] ) розмір часток визначений не був, свідоцтво про право на спадщину на частку у праві власності спадкодавця на земельну ділянку в безспірному порядку видати неможливо. Позивач вказує, що відповідачем зазначено [PERSON] , оскільки, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.01.2018, посвідченого державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л., вона є спадкоємцем квартири [ADDRESS] ), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Квартира [ADDRESS] розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га. Враховуючи, що співвласники у праві спільної сумісної власності згаданої земельної ділянки померли, розмір частки у праві власності спадкодавця може бути визначений в судовому порядку. Зазначає, що, єдиним способом захисту своїх прав було звернення до суду. Ухвалою суду від 09.10.2025 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Від відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно,в обґрунтування якої просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , припинивши право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . 10.11.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої щодо задоволення первісного позову не заперечує. Ухвалою суду від 11.11.2025 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 23.11.2025 від представника позивача надійшла заява, згідно якої [PERSON] не заперечує щодо задоволення зустрічного позову та просить розгляд справи здійснювати без їхньої участі. Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №195, виданого 15.04.2024 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком I.М., [PERSON] після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] , успадкувала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , оскільки батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.01.2018, посвідченого державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л., вона є спадкоємцем квартири [ADDRESS] ), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га. Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом відмовлено, оскільки відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB - 0000967182024 від 16.04.2024, земельна ділянка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту Серії ЯЗ №210275 від 17.09.2009, і крім спадкодавця [PERSON] , співвласником земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON] . Оскільки між спадкодавцем та співвласником земельної ділянки ( [PERSON] ) розмір часток визначений не був, свідоцтво про право на спадщину на частку у праві власності спадкодавця на земельну ділянку в безспірному порядку видати неможливо (лист від 26.08.2025 №85/02-14). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (частина друга статті 1226 ЦК України). За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), "...визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування". Згідно зі ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1,2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За змістом ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що земельна ділянка загальною з кадастровим номером 5610100000:01:049:0265, за адресою [ADDRESS] , площею 0,0424 га, є об`єктом права спільної сумісної власності без визначення часток, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.89, ст.120 ЗК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки співвласників є рівними та кожному із них належить по 1/2 частині даного майна. Аналізуючи надані докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови про визнання права власності на спадкове майно підлягають до задоволення.

Outcome: approved