Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 18763,00 грн. заборгованості за договором позики, укладеним ним з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі ТОВ «1 БАНК»), що в подальшому передало право вимоги за цим договором на користь позивача, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «1 БАНК» кредитного договору, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення кредитів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього перед цією фінансовою установою утворилась заборгованість у розмірі 6867,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, позичальнику [PERSON] нараховано пеню у розмірі 11896,00 грн. ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу з ТОВ «1 БАНК», відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги стягнення заборгованості за укладеним [PERSON] договором. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з урахуванням думки представника позивача, викладеної у позовній заяві, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачем [PERSON] 06 жовтня 2024 року укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8525748 (надалі договір № 8525748), за умовами якого [PERSON] отримав в позику грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. строком на 17 днів терміном повернення 22.10.2024, на умовах сплати процентів за процентною ставкою 0,01 % на день, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 14,29 % від суми наданого кредиту, а саме: 857,40 грн., та зобов`язався 22.10.2024 повернути кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн. та сплатити 9,60 грн. процентів, 857,40 грн. комісії, а всього 6867,00 грн. по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 8525748, а також Додаток № 1 до нього: Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - укладені шляхом підписання відповідачем [PERSON] тексту договору 06 жовтня 2024 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Npz4R7Xr9g, що відповідає положенням п.5.9 договору № 8525748. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» було укладено вищезазначений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом одноразового цифрового електронного ідентифікатора. Складовою вказаного договору є додаток до нього, також підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, що включає істотні умови кредитного договору. Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] , виконаного ТОВ «1 БАНК», позичальником [PERSON] двічі вносились кошти у погашення платежів за договором № 8525748, зокрема, 23.10.2024 сплачено 48,00 грн., а 12.11.2024 56,00 грн. вказані платежі у загальному розмірі 104,00 грн. зараховано в рахунок погашення пені. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] за договором № 8525748 нараховано заборгованість: по поверненню тіла кредиту у розмірі 6000,00 грн., по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 9,60 грн., по сплаті комісії у розмірі 857,40 грн. Крім того, [PERSON] за період з 23.10.2024 по 01.12.2024 нараховано пеню у розмірі по 300,00 грн. за кожний день на загальну суму 12000,00 грн., виходячи з розрахунку 5 % на день від суми кредиту, на підставі п.п.2.4, 10.5.2 договору № 8525748, при цьому до стягнення заявлено пеню у розмірі 11896,00 грн., з урахуванням сплачених позичальником 23.10.2024 та 12.11.2024 коштів у загальному розмірі 104,00 грн. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Пенею\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання\~за кожен\~день прострочення\~виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов`язання\~(неналежне\~виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Цим же пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, на підставі вищезазначеної норми, враховуючи, що строк виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за договором №\~8525748\~наступив у період дії в Україні воєнного стану, нарахована позичальнику неустойка підлягала списанню позикодавцем ТОВ «1 БАНК». У зв`язку з цим, сплачені ним кошти у розмірі 104,00 грн. на підставі п.п.7 7.3 договору № 8525748 підлягали зарахуванню у погашення прострочених процентів та комісії. Оскільки станом на 23.10.2024 (перший платіж [PERSON] у розмірі 48,00 грн.) нараховані проценти та комісія за договором були прострочені, внесені ним кошти повинні були зарахуватись у погашення процентів в сумі 9,60 грн. (у повному обсязі), та у погашення комісії у решті суми (38,40 грн.) Так само, у погашення комісії підлягав зарахуванню платіж [PERSON] , здійснений 12.11.2024 на суму 56,00 грн. Отже, всього [PERSON] було погашено проценти у повному розмірі 9,60 грн., а також частково комісію у розмірі: 38,40 грн. + 56,00 грн. = 94,40 грн. Відтак, неповернутий розмір комісії за договором № 8525748 складає: 857,40 грн. 94,40 грн. = 763,00 грн. Так як строк повернення кредитних коштів та сплати комісії за договором № 8525748 на момент розгляду справи наступив, а позичальником заборгованість за вищезазначеними платежами у повному обсязі не погашена, з огляду на положення ст.ст.526, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів (тіла кредиту) у розмірі 6000,00 грн. та комісії у неповернутому розмірі 763,00 грн., а всього платежів на суму: 6000,00 грн. + 763,00 грн. = 6763,00 грн. Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 27 березня 2025 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог на виконання умов договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 оформлене відповідним Актом № 1 від 27.03.2025 прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників № 1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 8525748, сума заборгованості позичальника за яким станом на 27.03.2025 становить 18763,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 6000,00 грн., за відсотками 9,60 грн., за пенею 11896,00 грн., за комісією 857,40 грн. (номер запису в реєстрі 250). Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «1 БАНК» за договором № 8525748, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Разом з тим, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом вказаної норми, дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутність законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Оскільки, як встановлено судом, у ТОВ «1 БАНК» на момент передання права грошової вимоги за укладеним з [PERSON] кредитним договором на користь фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 (відповідно до реєстру боржників № 1 від 27.03.2025) були наявні права кредитора у правовідносинах з [PERSON] за кредитним договором № 8525748 на суму неповернутих коштів у загальному розмірі 6763,00грн., саме у такому обсязі права вимоги перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ». Отже, розмір грошових вимог, правові підстави для стягнення яких з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» вбачає суд, складає 6763,00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 1091,42 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial