Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Клачок Б.О. звернулася до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . - стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період часу з 07.08.2021 року по 28.08.2025 року у загальному розмірі 71 417 (сімдесят одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 50 коп. - стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 00 коп. щомісяця, починаючи з 03.09.2025 року і до досягнення дитиною [PERSON] віку повноліття, а саме до [INFO] . Процесуальні дії суду. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.10.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, роз`єднані. У даному провадженні залишено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Клачок Б.О. про її участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з власних техничних засобів (а.с.44) Стислий виклад позиції позивача. 18 липня 2014 року між [PERSON] (далі за текстом відповідач) та [PERSON] (після укладення і розірвання шлюбу [PERSON] , далі за текстом позивачка) було укладено шлюб. Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області у справі №498/541/17 від 04.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час (і на протязі останніх майже 9 років) спільний син позивачки та відповідача [PERSON] , проживає з матір`ю. Усіма питаннями його виховання, розвитку, навчання, забезпечення побутових потреб, здоров`ям позивачка займається самостійно. До виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] ставиться безвідповідально. Він не приймає жодної участі ані у вихованні дитини, ані у її утриманні, лише зрідка на декілька годин він згадує про те, що має сина у нього давно інша сім`я та інші інтереси. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подаст суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачка вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, а саме з 07.08.2021 р., оскільки за весь час проживання [PERSON] з позивачкою, його батько [PERSON] не приймав жодної участі у його утриманні ані у грошовій, ані у натуральній формі. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, позивачка вважає за необхідне стягувати з відповідача саме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, представник позивачки, навивши відповідні розрахунки за відповідними розмірам прожиткового мінімуму для дитини 7-18 років за попередні роки, просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини за період часу з 07.08.2021 року по 03.09.2025 року у загальному розмірі 71 417 грн. 50 коп. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на вищевикладене, виходячи з приписів ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, позивачка вважає за необхідне стягувати з відповідача саме мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати звернення до суду з позовом, а тому також просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1598,00 грн. на місяць до досягнення [PERSON] 18-річного віку, тобто до [INFO] . Заяви (клопотання) учасників справи. 27.10.2025 року на адресу суду відповідач [PERSON] надіслав відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому позовні вимоги визнав частково та погодився з вимогою позивача щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1598,00 грн. на місяць починаючи з 03.09.2025 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] , а в частині іншіх позовних вимог просив відмовити, оскільки вважає, що вони заявлені безпідставно та не підтвердженими жодними доказами (а.с.46-49) 26.11.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивачки [PERSON] адвоката Клачок Б.О., надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.85-86) Позиція сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Клачок Б.О., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги №61 від 12.08.2025 року та ордеру серії ВН №1560278 від 03.09.2025 року, та яка перебувала в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення що відповідають змісту позовної заяви та додаткових пояснень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надавши разом з відзивом, заяву, в якій просив розглянути справу без його участі (а.с.63) Заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного. Встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 18 липня 2014 року (а.с.9-10), який був розірваний Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року. Рішення набрало законної сили 15.12.2017 року (а.с.26-27). Від спільного життя мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 20.08.2014 року на підставі актового запису № 274. (а.с.28). Відповідно до відомостей, зазначених у Витягу з реєстру територіальної громади №2025/011324874 від 11.08.2025 р. адреса місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] та була зареєстрована у дату 20.08.2014 р. за заявою законного представника [PERSON] (а.с.12) З 11.08.2025 р. зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/011445542 від 13.08.2025 р. (а.с.11) Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч.2\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч.3\~ст.51 Конституції України). Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~ від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~\~\~\~ Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Також, ч.2\~ст.182 СК України\~визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1\~ст.79 СК України\~аліменти присуджуються\~за рішенням\~суду з\~дня подачі\~позовної заяви. За результатами аналізу вищенаведених норм можна прийти до наступних висновків. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві визнав позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів, та погодився на надання матеріальної допомоги дружині на утримання сина. При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1598,00\~гривень \~щомісячно,\~починаючи з\~дня подання\~позовної заяви,\~тобто з\~03.09.2025\~року та\~до досягнення\~сином [PERSON] \~ повноліття,\~тобто до\~ [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 03.09.2025\~року, тому суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, стягувати аліменти з дати пред`явлення позову, а саме з 03.09.2025\~року року. Суд роз`яснює, що згідно зі\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період, суд дійшов наступного. Як було встановлено судом та зазначалося вище, від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до\~суду з\~позовними вимогами\~про стягнення\~аліментів,\~позивачка вказує\~на те,\~що після\~розірвання шлюбу\~з 2017\~року проживає\~разом із\~своїм сином\~за місцем\~своєї реєстрації\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~хоча \~син зареєстрований\~за адресою\~відповідача,\~а саме:\~ [ADDRESS] . Усіма питаннями щодо виховання сина, розвитку, навчання, забезпечення побутових потреб, здоров`ям, позивачка займається самостійно. До виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] ставиться безвідповідально. Він не приймає жодної участі ані у вихованні дитини, ані у її утриманні, лише зрідка на декілька годин він згадує про те, що має сина у нього давно інша сім`я та інші інтереси. Так, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Так, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, а саме з 07.08.2021 р., мотивуючи це тим, що за весь час проживання сина - [PERSON] з позивачкою, його батько [PERSON] жодної участі у його утриманні ані у грошовій, ані у натуральній формі не приймав. Вищезазначене підтверджується поясненнями свідків, зокрема [PERSON] , яка показала, що була свідком того, що після розлучення [PERSON] зверталася до батька дитини [PERSON] з проханням матеріально допомогти їй в утриманні сина, на що той відповідав, що грошей у нього немає і нічим він ій допомагати не збирається. Ій відомо, що такі прохання [PERSON] висловлювала особисто при зустрічах, коли відводила [PERSON] для спілкування із батьком, а також по телефону. Також у [PERSON] були проблеми із мовленням він майже до чотирьох років не розмовляв, і для того щоб усунути цю проблему, [PERSON] зверталася до різних спеціалістів психологів та логопедів, віддала сина до спеціалізованого логопедичного дитячого садочка, усе це вартувало значних коштів, які [PERSON] в черговий раз відмовлявся надавати. Усі ці витрати [PERSON] сплачувала сама, або за допомогою родичів. У 2021 році, коли настав час [PERSON] йти до школи, [PERSON] зверталася з проханням до батька сина, допомогти матеріально або придбати одяг та шкільне приладдя для сина, на що той сказав, що грошей в нього немає. Також свідок у своїх поясненнях зазначила, що [PERSON] не приймав і не приймає жодної участі у житті сина не лише матеріально, він не займається вихованням сина, взагалі не цікавиться дитиною, не спілкується з ним. Зі слів самого [PERSON] , ій відомо, що тато навіть не вітає його з днем народження, не дарує подарунки на свята і навіть не дзвонить йому по телефону (а.с.22). Пояснення схожого змісту надали свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.22,23) У відзиві на позовну заяву від 27.10.2025 р., відповідач [PERSON] аргументуючи необхідність не брати до уваги як докази при ухваленні рішення пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , послався на ст. 63 Конституції України, вважаючи «родичів» позивачки зацікавленими особами у зв`язку з чим вважає висловлені ними твердження припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Проте, суд не може погодитися з такою аргументацією відповідача, з огляду на таке. Стаття 63 Конституції України встановлює, що особа не несе юридичної відповідальності за відмову давати показання стосовно власних дій чи вчинків, а так само щодо найближчих родичів. Закон визначає\~і коло\~таких близьких\~осіб.\~Це право\~ невід`ємний\~елемент принципу\~свободи особи\~від примусу\~до самообмови,\~який визнається\~світовою правовою\~практикою як\~стандарт справедливого\~судочинства.\~Його забезпечення\~зменшує ризики\~засудження на\~підставі примусу,\~психологічного тиску\~або використання\~отриманих під\~впливом сторонніх\~чинників свідчень.\~Згідно зі\~змістом статті\~63\~та поточного\~правозастосування,\~«показання щодо\~себе» \~це будь-яка\~інформація,\~яка може\~бути використана\~як доказ\~у провадженні\~проти самої\~особи. Дія цієї норми поширюється як на підозрюваних і обвинувачених, так і на свідків у справах, якщо сутність питань стосується їхньої особистої участі у подіях. Разом із цим, формулювання ст. 63 Конституції інтерпретується саме як можливість не давати відповіді на запитання, які містять імовірність самообмови, але не звільняє від надання відповідей на питання, що не мають зв`язку з особистою причетністю до події, якщо не порушується інтерес найближчих родичів. Суд зазначає, що у поясненнях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] містяться відомості не щодо них самих, а щодо відносин позивачки та відповідача. Також у поясненнях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначається про їхню обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання суду або за відмову від давання показань, передбачені ст. 384 та ст. 385 Кримінального кодексу України. Втім, вказуючи на необхідність не брати до уваги як докази при ухваленні рішення пояснення свідків з боку позивачки, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідач в свою чергу, до відзиву надає пояснення своєї матері [PERSON] , і посилається на них як на доказ у тексті самого відзиву. Суд не погоджується з доводами відповідача, та не приймає докази, які надані відповідачем на їх підтвердження. У позовній заяві позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період часу за період часу з 07.08.2021 року по 28.08.2025 року у загальному розмірі 71 417 (сімдесят одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 50 коп. Ця сума розрахована позивачкою виходячи не з реальних витрат, які вона несе кожного місяця, починаючи з 2017 року (після розірвання шлюбу), на утримання спільного з відповідачем сина, а з мінімального гарантованого ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дитини 7-18 років змінювався тричі: з 1 січня 2021 року 2395 грн, з 1 липня 2021 року 2510 грн, а з 1 грудня 2021 року 2618 грн. Таким чином, за період часу з 07.08.2021 р. по 31.12.2021 р. з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 6329,00 грн. (1255,00 (50% прожиткового мінімуму*4 місяці з 07.08.2021 р. по 30.11.2021 р. + 1309,00 за грудень 2021 р.). У 2022 році розмір прожиткового мінімуму для дитини 7-18 років змінювався протягом року. З 1 січня до 30 червня він становив 2618 гривень, а з 1 липня до 30 листопада 2744 гривні. З 1 грудня 2022 року прожитковий мінімум для цієї вікової групи збільшився до 2833 гривень. Таким чином, за період часу з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 16 130,50 грн.: (2618/2)*6 = 7854,00; (2744/2)*5 = 6860,00; 2833/2 = 1416,50; 7854 + 6860 + 1416,50 = 16 130,50. У 2023 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив 2833 гривні. Цей показник був встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» і залишався незмінним протягом усього року. Таким чином, за період часу з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 16 998,00 грн.: (2833,00/2)*12 = 16 998,00. У 2024 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень на місяць. Цей показник, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", був незмінним протягом 2024 року. Таким чином, за період часу з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 19176,00 грн.: (3196,00/2)*12 = 19 176,00. У 2025 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Таким чином, за період часу з 01.01.2025 року по 03.09.2025 року з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 12 784,00 грн.: (3196,00/2)*8 = 12 784,00. Отже, за період часу з 07.08.2021 року по 03.09.2025 року з відповідача на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 71 417 грн. 50 коп.: 6 329,00 + 16 130,50 + 16 998,00 + 19176,00 + 12 784,00 = 71 417,50. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач, будучи молодою особою,\~\~маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довів протилежне, цілком може надавати своєму сину матеріальну допомогу. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає, що позивачка в повній мірі довела обґрунтованість заявлених позовних вимог, надавши належні докази в підтвердження того, що відповідач після розірвання шлюбу з відповідачкою в добровільному порядку матеріально свого сина не утримував та участі у його вихованні не приймав, та довела правомірність розрахунку загального розміру аліментів за період з 07.08.2021 року по 28.08.2025 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий період, підлягають задоволенню. Висновки суду. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку що позовні вимоги позивачки є цілком правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ,\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,\~

Outcome: approved