Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як нового кредитора, заборгованості за Договором споживчого кредиту № 2942533 від 15.02.2022, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», в загальному розмірі 30362,70 грн, а також заборгованості за договором кредитної лінії № 827976679від 01.10.2021, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в загальному розмірі 48217,12 грн. Крім цього, позивач просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову вказано, що 01.10.2021 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 827976679 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 01.10.2021 15:51, після попередньої реєстрації [PERSON] ІТС ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», що в мереже Інтернет, відправлення нею заявки на отримання кредиту, ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» у відповідь сформувало та надіслало [PERSON] для ознайомлення договір кредитної лінії № 827976679, а також одноразовий ідентифікатор для підписання договору G2AEK957, який позичальник ввела у відповідному розділі ІТС 01.10.2021 о 15:53:37, як наслідок було укладено договір, шляхом обміну електронними документами, з підписанням у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами даного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000 грн до 50000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов договору, додатків до нього. Строк договору кредитної лінії 5 років. ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши позичальнику кредитні кошти, а позичальник використавши кредитний ліміт у розмірі 9940,44 грн, належним чином умови договору не виконує, лише частково здійснювала погашення боргу, чим підтверджувала усвідомлення існування такого боргу. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, у відповідача сформувалася заборгованість у розмірі 48217,12 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 9850,28 грн та заборгованість за відсотками 38266,84 грн. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» укладено договір факторинг № 28/1118-01 з ТОВ «Таліон Плюс», а 02.05.2024 ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 з ТОВ «Свеа Фінанс», за умовами яких право вимоги до [PERSON] за договором № № 827976679 від 01.10.2021 перейшло до нового кредитора ТОВ «Свеа Фінанс». Крім цього, 15.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2942533 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, ТОВ «Лінеура Україна» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 2942533 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у виді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті, повного тексту кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію позичальника, верифікацію даних з використанням системи ВankID НБУ, тобто однозначно встановив позичальника як [PERSON] 15.02.2022, позичальник [PERSON] , отримавши пропозицію щодо укладення договору, ознайомившись з запропонованими умовами договору, маючи можливість відмовитися від підписання договору, виразила однозначну згоду з умовами договору, шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС, після чого отримала від кредитора на номер телефон одноразовий ідентифікатор В 661, котрий 15.02.2022 о 13:29:24 ввела у відповідному полі ІТС, чим прийняла (акцептувала) пропозицію щодо укладення договору про надання коштів у кредит. Таким чином, між сторонами було укладено договір № 2942533 від 15.02.2022. За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику [PERSON] кредит в сумі 6000 грн на умовах строковості, платності, зворотності, а вона зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання за договором. Кредит надавався строком на 30 днів, процента ставка 1,99 % в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши позичальнику кредит у сумі 6000 грн на картку, вказану позичальником у договорі, але відповідач умови договору не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування кредитним коштами не сплатила, у зв`язку з чим станом на 15.02.2022 сформувалася заборгованість у розмірі 30362,70 грн, з яких 6000 грн тіло кредиту та 24362,70 грн проценти за користування кредитом. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу № 01.02-25/23, за яким умовами якого ТОВ «Свеа Фінанс» як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2942533 від 15.02.2022. Оскільки відповідач заборгованість за вказаними договорами не сплачує, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушеним прав. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 5). Відповідач [PERSON] , яка нині іменується як «Футрук» (а.с. 34), про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 90). Відповідач позов не визнала. Надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову в частині нарахування суми заборгованості: за договором № 25859-01/2022 від 27.01.2022 (такий договір не фігурує у позовних вимогах) в сумі 30362,70 грн та визначити суму 6537,30 грн; за договором № 827976679 відмовити в сумі 48217,12 грн та визначити суму 20628,04 грн (а.с. 42-45, 90). В обґрунтування заперечень проти позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ «Лінеура Україна» від 15.02.2022 № 2942533 вказала, що умовами договору визначено чіткий строк кредитування 30 днів, в межах якого могло здійснюватися нарахуванням процентів за користування кредитом. Продовження строку кредитування могло бути лише за взаємною згодою сторін, яку вона не надавала. Вказала про нібито наявність у розрахунку заборгованості за кредитом сум штрафних санкцій. З урахуванням умов договору: відсоткова ставка 0,95 % в день за період дії договору та станом на 17.03.2022, сума кредиту з урахуванням процентів мала б становити 6537,30 грн. В подальшому продовження договору до травня 2023 року вважала безпідставним, вважаючи що цим кредитор «пред`явив вимоги до позичальника згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України та втратив право нараховувати проценти». Не погодилася з розміром відсотків за користування кредитом, вважаючи їх завищеними (а.с. 43). Визнала вимоги за вказаним договором в сумі 6537,30 грн., з яких 6000 грн тіло кредиту та 1537,30 грн проценти за користування кредитом (а.с. 43-44). Щодо договору від 01.10.2021 відповідач вказала про визнання заборгованості в сумі 20628,04 грн, з яких 10000 грн тіла кредиту та 10628,04 грн (12 міс х 885,67 грн щомісячна сума процентів за договором, за період з червня 2022 по червень 2023). В іншій частині позовні вимоги не визнала, з посиланням на норми законодавства, що забороняють нараховувати неустойку та нарахувань за ст. 625 ЦК України (а.с. 44-45). Відповідачем допущено помилку в прохальній частині тексту відзиву, щодо номеру та дати договору від 2022 року, але в тексті відзиву номер договору викладено вірно, у зв`язку з чим суд приймає заперечення на позов до розгляду (а.с. 42-45). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2021 [PERSON] подала ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», заявку на отримання грошових коштів у кредит, в якій вказала свої анкетні дані, зокрема номер телефону, РНОКПП, вказала бажану суму кредиту 10000 грн та строк кредиту 1826, номер картки на яку просила зарахувати кошти (а.с. 79). 01.10.2021, після попередньої реєстрації [PERSON] ІТС ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», що в мереже Інтернет, відправлення нею заявки на отримання кредиту, ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» у відповідь сформувало та надіслало [PERSON] для ознайомлення договір кредитної лінії № 827976679, а також одноразовий ідентифікатор для підписання договору G2AEK957, який позичальник ввела у відповідному розділі ІТС 01.10.2021 о 15:53:37, як наслідок було укладено договір, шляхом обміну електронними документами, з підписанням у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 76-78). За умовами даного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000 грн до 50000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов договору, додатках до нього. Строк договору кредитної лінії 5 років, з можливістю пролонгації (п. 1.1, 1.7 договору). Згідно п. 1.8 договору позичальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів після закінчення кожного календарного місяця дії Договору, оплатити всі фактично нараховані протягом попереднього календарного місяця проценти за користування Кредитом (далі обов`язковий платіж). Основна ж сума кредиту має бути повернута не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору, в порядку передбаченому п. 1.7 Договору; у випадку дострокового припинення договору, в порядку п. 2.1.1.7 Договору (п. 1.9 договору). Згідно п. 1.10 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми Кредиту Позичальнику (здійснення першого та наступних Траншів) та до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, в таких розмірах: базова процента ставка 2 % в день, дисконтна процента ставка 0,99 % в день, що застосовується за умови, що позичальником здійснено платіж за попередній місяць. Згідно п. 1.11 договору, не внесення Позичальником обов`язкового платежу є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за Базовою процентною ставкою з першого дня місяця в якому не здійснено обов`язкового платежу. У разі настання вищевказаної відкладальної обставини застосування Базової процентної ставки, правила нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються (а.с. 76-78). ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши позичальнику кредитні кошти, а позичальник використавши кредитний ліміт у розмірі 9940,44 грн, належним чином умови договору не виконує, лише частково здійснювала погашення боргу, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно вказаного розрахунку, остання сплата по кредиту мала місце 03.02.2022 (а.с. 80-82), в подальшому відповідач заборгованість по сплаті відсотків не сплачувала, тіло кредиту не повернула. З виписки по договору слідує, що після 03.02.2022 відповідач порушувала умови п. 1.8 договору та не вносила обов`язковий платіж, що згідно п. 1.10., 1.11 договору, має наслідком відміну дисконтної процентної ставки 0,99 % та застосування до спірних правовідносин базової відсоткової ставки 2 % в день. Однак, як слідує з розрахунку, первісний кредитор не підвищував % ставку, продовжував застосовувати процентну ставку 0,99 % впродовж всього строку кредитування (за виключенням періоду першого траншу, коли діяла знижена ставка згідно п. 1.10.2 договору). Щодня відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитними коштами в сумі 97,52 грн (9855,20 грн залишкова суму кредиту х 0,99 %/100 =97,56 грн). Вище вказане спростовує доводи відповідача щодо необхідності здійснення розрахунку заборгованості виходячи з щомісячного платежу 885,67 грн (а.с. 44), який умовами договору не обумовлений. Щодо доводів відповідача про можливість нарахуванням відсотків за користування кредитом лише до червня 2023, у зв`язку з Законом № 2120, суд вважає зазначити наступне. Так,\~Законом №\~2120\~від 15.03.2022,\~внесено зміни\~до п.\~18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~за якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, законом встановлено заборону нараховувати неустойку на прострочене грошове зобов`язання та нараховувати проценти за порушення грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Заборони щодо права кредитора нараховувати проценти за користування кредитними коштами, розмір яких обумовлено договором, чинне законодавство не містить. Предметом позовних вимог за кредитним договором щодо встановлення кредитної лінії від 01.10.2021, є заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками за користування кредитом, строк якого не закінчився. Позов не містить позовних вимог щодо стягнення неустойки чи процентів нарахованих за прострочення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України, а отже доводи відповідача в цій частині неспроможні, обумовлені викривленим сприйняттям норм законодавства. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, у відповідача сформувалася заборгованість у розмірі 48217,12 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 9850,28 грн та заборгованість за відсотками 38266,84 грн. Навіть надані відповідачем докази (а.с. 47), підтверджують факт розміру заборгованості. Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості заявлений до стягнення 48217,12 грн, є обґрунтованим та підтвердженим наданим позивачем розрахунком заборгованості(а.с. 82), а розрахунок відповідача є неспроможним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» укладено договір факторинг № 28/1118-01 з ТОВ «Таліон Плюс», що продовжувався з урахуванням додаткових угод до 31.12.2024 (а.с. 84-85, ЕС), а 02.05.2024 ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 з ТОВ «Свеа Фінанс», за умовами яких право вимоги до [PERSON] за договором № № 827976679 від 01.10.2021 перейшло до нового кредитора ТОВ «Свеа Фінанс».Факт переходу прав вимоги підтверджено реєстрами права вимоги (а.с. 86, 89). Крім цього, 15.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2942533 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, ТОВ «Лінеура Україна» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 2942533 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у виді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті, повного тексту кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію позичальника, верифікацію даних з використанням системи ВankID НБУ, тобто однозначно встановив позичальника як [PERSON] 15.02.2022, позичальник [PERSON] , отримавши пропозицію щодо укладення договору, ознайомившись з запропонованими умовами договору, маючи можливість відмовитися від підписання договору, виразила однозначну згоду з умовами договору, шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС, після чого отримала від кредитора на номер телефон одноразовий ідентифікатор В 661, котрий 15.02.2022 о 13:29:24 ввела у відповідному полі ІТС, чим прийняла (акцептувала) пропозицію щодо укладення договору про надання коштів в кредит. Таким чином, між сторонами було укладено договір № 2942533 від 15.02.2022 (а.с. 58-62). За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику [PERSON] кредит в сумі 6000 грн на умовах строковості, оплатності, зворотності, а вона зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання за договором. Кредит надавався строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, процента ставка 1,99 % в день, що нараховується впродовж всього строку кредитування, вказаного у п. 1.3 договору, тобто в продовж 360 днів (а.с. 58). Беручи до уваги зміст договору щодо строку кредитування 360 днів, розміру стандартної відсоткової ставки 1,99 %, є надуманими та непідтвердженими доводи відповідача щодо погодження строку кредитування 30 днів та стандартної ставки 0,95% в день, адже вказане спростовано умовами договору підписаного сторонами, а також доказами наданими самим відповідачем, з яких слідує що договір діє до 10.02.2023 (а.с. 48). ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши позичальнику кредит у сумі 6000 грн на картку, вказану позичальником у договорі (а.с. 71), але відповідач умови договору не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування кредитним коштами не сплатила, у зв`язку з чим станом на 10.02.2023 сформувалася заборгованість у розмірі 30362,70 грн, з яких 6000 грн тіло кредиту та 24362,70 грн проценти за користування кредитом (а.с. 66-70). Відповідач вказаний розрахунок заборгованості не спростувала, а вказані нею доводи щодо нарахування відсотків поза строком кредитування, застосування завищеної відсоткової ставки, включення в розрахунок заборгованості неустойки, є неспроможними та безпідставними. Відповідачем не надано суду доказів сплати заборгованості в розмірі, що не була врахована первісним кредитором при розрахунку заборгованості. Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості заявлений до стягнення за кредитним договором від 15.02.2022 року в сумі 30362,70 грн, є обґрунтованим та підтвердженим наданим позивачем розрахунком заборгованості(а.с. 66-70), а розрахунок відповідача є неспроможним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу № 01.02-25/23, за яким умовами якого ТОВ «Свеа Фінанс» як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2942533 від 15.02.2022 в загальному розмірі 30362,70 грн, з яких 6000 грн тіло кредиту, 24362,70 грн (а.с. 72-74,75). Оскільки відповідач заборгованість за вказаними договорами не сплачує, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушеним прав. Стаття 526 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~\~параграфа 1\~\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже,\~в силу\~вищевказаних договорів\~факторингу,\~до позивача\~-\~ ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~перейшло право\~вимоги до\~ [PERSON] \~за вищевказаним\~договорами кредиту,\~у зв`язку\~із чим,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість за\~вищезгаданим договором\~у загальному\~розмірі 78579,82грн, що складається з заборгованості за договором кредиту від 15.02.2022 в розмірі 30362,70 грн та заборгованості за договором кредитної лінії від 01.01.201 в розмірі 48217,12 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи (а.с. 9),

Outcome: approved