Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

22.04.2025 представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за Договором кредитної лінії №00-10915234\~від 12.01.2024 у розмірі 20854,50 гривень та вирішити питання судових витрат. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.01.2024 між ТОВ"Качай гроші" та [PERSON] \~було укладено Договір кредитної лінії №00-10915234 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір кредитної лінії був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. За умовами кредитної лінії відповідач був зобов`язаний повернути позику в строк дії кредитної лінії -360 днів, а також сплатити проценти за користування позикою. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 500,00 грн. 12.01.2024 ТОВ «Качай гроші» через компанію «Платежі онлайн» перерахувало на вказаний позичальницею банківський рахунок\~кредитні кошти в розмірі 5000 гривень. Відповідач належним чином умови договору не виконував у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 20854,50 грн. 22.01.2024 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» передало (відступило) ТОВ «Макс Кредит» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Макс Кредит» прийняло належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В подальшому, 16.08.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, у відповідності до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 20854,50 грн. Таким чином,\~ [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» Ураховуючи наведене, представник позивача просить суд позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі, оскільки вона добровільно свої зобов`язання не виконує. Ухвалою від 26.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 22.08.2025. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву. 22.08.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку із неявкою усіх учасників та зайнятістю головуючого судді у цей час розглядом іншої справи. 09.10.2025 було частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ПАТ «Банк Восток». В судове засідання 25.11.2025 роу сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї відсутності, заяв чи клопотань не подав, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 12.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-10915234 згідно якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1 Договору кредитної лінії) (а. с. 64-71). Договір кредитної лінії був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 29333. Із довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «Качай гроші» вбачається, що клієнт [PERSON] ідентифікована, одноразовий ідентифікатор: 29333 (а. с. 85). Згідно з п. 1.2 Договору кредитної лінії сума кредитного ліміту складає: 5000 грн, тип кредиту - кредитна лінія. Відповідно до п. 1.3 Договору кредитної лінії строк дії кредитної лінії: 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 06 січня 2025 року. Згідно з п. п. 1.4, 1.4.1, 1.4.2 Договору кредитної лінії тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. Пунктом 1.5 Договору кредитної лінії встановлено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 500 грн. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту уц останній день повного погашення кредиту. (п.1.5.1. Договору) Згідно з п. 1.7 Договору кредитної лінії орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить 931,66%. Відповідно до п. 1.8 Договору кредитної лінії орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору складає 49960,00 грн. Відповідно до п. 1.15 Договору кредитної лінії продовження строку кредитування не передбачено. Згідно із п.2.8 Договору кредитної лінії дата надання кредиту 12.01.2024, сума кредиту: 5000,00 грн. перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до п.3.3 Договору кредитної лінії проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з урахуванням умов п.3.1. цього договору. Згідно з п. 4.3.1 Договору кредитної лінії, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в порядку та в строки визначені договором. Пунктом 5.1 Договору кредитної лінії передбачено, що кошти кредиту одержані позичальником за договором повертається ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно) зазначеного в графіку платежів, на поточний рахунок кредитодавця шляхом ініціювання переказу коштів з платіжної картки позичальника через POS-термінал в особистому кабінеті. Згідно п. 7.3 Договору кредитної лінії позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.2 ст.12 Закону України «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуги від 12.07.2001, ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», та ознайомлена з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 204/09 від 09.09.2024 та додатком №1 до даної інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» ТОВ «Качай Гроші» через платіжний сервіс «Platon» 12.01.2024 перераховано [PERSON] кошти в сумі 5000 грн на картковий рахунок № [NUMBER] (а.с.87, 88-89). З повідомлення ПАТ «Банк Восток» №3744-БТ від 22.10.2025 вбачається, що платіжна картка № [NUMBER] емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] [NUMBER] . Фінансовий номер телефону за [NUMBER] - [NUMBER] та номера телефонів, які знаходилися в анкетних даних [PERSON] - [NUMBER] . Факт перерахування коштів 12.01.2024 на картку відповідача № [NUMBER] у сумі 5000грн підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта №769625-2025/1022, наданою ПАТ «Банк Восток» за період з 12.01.2024 по 17.01.2024. У матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в якому зазначена інформація щодо основних умов кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а. с. 82-84). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, редакція яких затверджена наказом директора ТОВ «Качай Гроші» № 1-8/22 від 20.11.2023 (а. с. 72-81). Із детального розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії, складеного ТОВ «Качай гроші» встановлено, що за боржником [PERSON] за період з 12.01.2024 по 22.01.2024 обліковується заборгованість в сумі 6858,50 гривень, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 1358,50 грн - сума заборгованості за процентами, 500 грн - сума заборгованості за комісіями (а. с. 100). 22 січня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Качай Гроші» було укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Качай Гроші» (клієнт) відступило ТОВ «Макс Кредит» (фактор) права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «Макс Кредит», прийняло та передало суму фінансування в розпорядження ТОВ «Качай Гроші» за плату на умовах, визначених цим договором (надалі\~Договір факторингу № 22-01/2024) (а. с. 103-120). Відповідно до п. 2.5. Договору факторингу № 22-01/2024 відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу із додатку №1 за Договором факторингу № 22-01/2024, що є реєстром боржників від ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 6858,50 гривень (а. с. 122-125). Згідно із п. 4.7.2. Договору факторингу № 22-01/2024 ТОВ «Макс Кредит» має право здійснювати будь-які передбачені чинним законодавством України дії, пов`язані з набутими правами вимоги, в тому числі щодо укладення мирової угоди, реструктуризації суми боргу, продовження строку погашення боргу, повного чи часткового прощення суми боргу, відмови від примусового стягнення заборгованості та інше. Так, відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-10915234, складеного ТОВ «Макс Кредит», заборгованість відповідача перед ТОВ «Макс Кредит» становить 20854,50 грн, з яких: 5000\~сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15354,50,00 грн\~сума заборгованості за нарахованими процентами, 500 грн - сума заборгованості за комісіями (а. с. 101-102). Із даного розрахунку встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» здійснив донарахування процентів за користування кредитними коштами в силу п.4.7.2 Договору факторингу № 22-01/2024. Також, 16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» їх прийняло та передало суму фінансування в розпорядження ТОВ «Макс Кредит» за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 17-34). Відповідно до п. 2.5. Договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС ТОВ «Макс Кредит» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прийняло реєстр боржників кількістю 9192 (а. с. 35). Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 20854,50 грн (а. с. 36-38). Із виписки по особовому рахунку, складеної ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором, укладеним з [PERSON] вбачається, що заборгованість станом на 26.12.2024 становить 20854,50 гривень, з яких: 5500,00 гривень\~заборгованість за сумою кредиту, 15354,50 гривень\~заборгованість за процентами. Оскільки боржник [PERSON] свої зобов`язання за Договором кредитної лінії належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст.626ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.628ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 12.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-10915234 у формі електронного документа, який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «29333». Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам\~Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII\~та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір кредитної лінії № 00-10915234 з нею не був би укладений. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із\~матеріалів\~справи\~вбачається, що ТОВ «Качай гроші» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № [NUMBER] в розмірі 5000грн, яка передбачена умовами Договору кредитної лінії № 00-10915234, що\~підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № №204/09 від 09.09.2024 з додатком №1 до даної довідки. Факт перерахування коштів 12.01.2024 на картку відповідача № [NUMBER] у сумі 5000грн також підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта №769625-2025/1022, наданою ПАТ «Банк Восток» за період з 12.01.2024 по 17.01.2024 З повідомлення ПАТ «Банк Восток» №3744-БТ від 22.10.2025 встановлено, що платіжна картка №5168180103026172 емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] [NUMBER] . Фінансовий номер телефону за [NUMBER] - [NUMBER] та номера телефонів, які знаходилися в анкетних даних [PERSON] - [NUMBER] . Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачкою кредитних коштів, схвалення нею, як умов Договору кредитної лінії так і визнання своїх фінансових зобов`язань перед позивачем. Разом з цим, відповідачка свого зобов`язання за Договором кредитної лінії не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Так, із детального розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії, складеного первісним кредитором ТОВ «Качай гроші», встановлено, що за боржником [PERSON] за період з 12.01.2024 по 22.01.2024 обліковується заборгованість в сумі 6858,50 гривень, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 1358,50 грн - сума заборгованості за процентами, 500 грн - сума заборгованості за комісіями. Відповідно до ч. 1 ст.1048ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Порядок та розміри сплати процентів за користування кредитними коштами визначено п. п. 1.4, 1.4.1 Договору кредитної лінії. Як зазначалося вище, відповідно до Договору кредитної лінії кредит надавався строком на 360 днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 06.01.2025, без продовження строку кредитування. Проценти за користування кредитом первісним кредитором нараховані за період з 12.01.2024 по 22.01.2024, що становить 11 днів у розмірі 1358,50 грн. Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Качай гроші» права на нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому Договором кредитної лінії та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений. Відповідно до п. 1 ч. 1\~статті 512ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516ЦК України\~визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо). У справі, що розглядається судом встановлено, що право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача, від первісного кредитора ТОВ «Качай гроші» перейшло до ТОВ «Макс Кредит», від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Ейс», на підставі договорів факторингу, які були укладені 22.01.2024 та 16.08.2024. Вищевказані договори факторингу є дійсними та чинними, відомостей про те, що вони оскаржувались в судовому порядку відсутні. Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за Договором кредитної лінії. Варто зауважити, що в матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «Макс Кредит» за період з 31.01.2024 по 27.05.2024, відповідно до якого загальна заборгованість становить 20854,50 грн, з яких: 5000 грн.\~сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15354,50 грн\~сума заборгованості за нарахованими процентами, 500 грн - сума заборгованості за комісіями. Такий розрахунок проведений в межах строку дії Договору кредитної лінії, тобто до визначеної п. 1.3 таким договором дати повернення кредиту (по 06.01.2025). Відповідно до п. 1 Договору факторингу № 22-01/2024 право вимоги\~це всі права вимоги клієнта до боржника за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги засоби захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора, щодо виплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або настане в майбутньому згідно умов укладених між клієнтом та боржником договорів. Згідно із п. 4.7.2. Договору факторингу № 22-01/2024 ТОВ «Макс Кредит» має право здійснювати будь-які передбачені чинним законодавством України дії, пов`язані з набутими правами вимоги, в тому числі щодо укладення мирової угоди, реструктуризації суми боргу, продовження строку погашення боргу, повного чи часткового прощення суми боргу, відмови від примусового стягнення заборгованості та інше. Отже, суд вважає, що ТОВ «Макс Кредит» на підставі п. п. 1.4.7.2. Договору факторингу № 22-01/2024 мав право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах дії строку Договору кредитної лінії. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором кредитної лінії у сумі 20854,50 грн, з яких: 5500,00\~сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15354,50 грн\~сума заборгованості за нарахованими процентами. Дослідивши вказаний розрахунок та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення позивачем сума заборгованості за основною сумою боргу за Договором кредитної лінії суперечить умовам, передбаченим даним договором виходячи з наступного. Судом встановлено, що за умовами Договору кредитної лінії передбачено надання кредиту в розмірі 5000 гривень строком на 360 днів із сплатою процентів за користування кредитними коштами. Також позичальник зобов`язаний був сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 500 грн. Також із розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість відповідачки становить 20854,50 грн, з яких: 5000,00\~сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15354,50 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 500,00 грн - сума заборгованості за комісіями. Проте, позивач просить стягнути заборгованість за основним боргом в сумі 5500,00 гривень, тобто позивач до тіла кредиту приєднав заборгованість за комісією в сумі 500 гривень Суд вважає, що визначених законом підстав для стягнення з відповідача основної суми заборгованості більшої, аніж була видана відповідачу немає, а тому з відповідача у користь позивача підлягає стягненню заборгованість за сумою кредиту у розмірі 5000 грн. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд виходить з наступного. Водночас, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як за надання кредиту, має надаватися клієнту банком безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 500,00 грн за надання кредиту не підлягають задоволенню. Також, суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір кредитної лінії [PERSON] усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Згідно з частиною першою\~статті 526ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно з частинами першою та другою\~статті 612ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.625ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором кредитної лінії, а відповідачка, отримавши кредитні кошти, не повернула їх у встановлений договором строк, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс». Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за Договором кредитної лінії №00-1915234 від 12.01.2024 у розмірі 20354,50 грн, з яких: 5000,00\~сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15354,50 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~статті 133ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: Договір про надання правової допомоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро АБ «Тараненко та партнери» №2211/Е від 22.11.2024 (а.с.39-42), додаткову угоду № 4 від 22.11.2024 до договору про надання правової допомоги №2211/Е від 22.11.2024 (а.с.43-45), акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 (а.с.46), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А. І. №4956 від 24.04.2012 (а.с.97), довіреність на представництво інтересів ТОВ «ФК «Ейс» від 04.12.2024 (а.с.48), ордер серії АА №1510397 виданий 22.11.2024 адвокату Тараненко А.І. (а.с.96) Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Проте, варто зауважити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial