Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] ,у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 57630 грн. та судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2024 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 513098-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачу було направлено через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9669, на номер телефону [NUMBER] , котрий відповідачем було введено/відправлено. Вказувало, що відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти (далі - кредит) у розмірі 17000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Договору кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Зазначало, що ТОВ «Бізпозика» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 17000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] . В зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 22.06.2025 року, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 57630 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 17000 грн. суми прострочених платежів по процентах - 28730 грн., сума заборгованості по штрафам - 8500 грн., сума прострочених платежів за комісією 3400 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розглядати справу без присутності представника товариства та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 04.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.11.2024 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 513098-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачу було направлено через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9669, на номер телефону [NUMBER] , котрий відповідачем було введено/відправлено, що стверджено копією договору та роздруківкою візуальної форми послідовності дій клієнта - [PERSON] ТОВ «Бізпозика» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 17000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] . З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 22.06.2025 року, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 57630 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 17000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 28730 грн., сума заборгованості по штрафам - 8500 грн., сума прострочених платежів за комісією 3400 грн. Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Отже, суд вважає, що із заявлених позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається наявність заборгованості по кредиту у розмірі на загальну суму 49130 грн. Договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Крім того, встановлено, що між сторонами підписувалися паспорт споживчого кредиту, пропозиція (оферта) та акцепти прийняття пропозиції. Також з матеріалів справи вбачається алгоритм дії підписання клієнтом електронним цифровим підписом всіх документів. Сторонами було погоджено строки кредитування, суму кредиту, порядок та розмір відсотків за користування кредитом та порядок їх повернення. Враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, суд приходить до висновку, що наявна заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за кредитним договором № 513098-КС-002 від 16.11.2024 на загальну суму 49130 грн., яка складається із: 17000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28730 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3400 грн. - комісія за надання кредиту, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості. Доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за вказаним кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду відповідачем не надано, також не надано спростування наданих позивачем розрахунків. Щодо нарахованих штрафних санкцій, суд зазначає, що таке нарахування є необгрунтованим та суперечить п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, який триває до нині, тому в частині стягнення неустойки необхідно відмовити. Отже, враховуючи вище наведене, вимога позивача про стягнення суми заборгованості за штрафними санкціями у сумі 8500 грн. із [PERSON] за кредитним договором № 513098-КС-002 від 16.11.2024 не підлягає задоволенню. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості на загальну суму 49130 грн., яка складається із: 17000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28730 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3400 грн. - комісія за надання кредиту. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 18.07.2025 року. Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» підлягають задоволенню частково на загальну суму 49130 грн., що становить 85,25 % від ціни позову (57630 грн.), тому на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 2065,10 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial