Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Адвокат Устименко І.А., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 113 235,00 грн та сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 06.12.2023 Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі №639/3248/21, яким встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 10.01.2021. Також вказаним рішенням суду встановлено факт придбання позивачем будинку [ADDRESS] , у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.08.2006 за №2603. На купівлю будинку позивачем та [PERSON] було витрачено грошові кошти в сумі 310 000 грн. Грошові кошти в сумі 113 235 грн, які були спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , були витрачені на ремонт вказаного будинку та на покращення житлових умов. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та отримала у спадщину будинок [ADDRESS] . Грошові кошти в сумі 113 235,00 грн, які були витрачені на ремонт будинку та покращення житлових умов та були спільною сумісною власністю позивача та померлої [PERSON] , відповідач не повернула. 12.08.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Прокопенко Ю.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилається позивач. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що 29.06.2006 [PERSON] продала належну їй з 1998 року на підставі договору дарування квартиру [ADDRESS] за 122 760 грн. та 03.08.2006 [PERSON] продала належну їй на праві свідоцтва про спадщину від 2005 року квартиру [ADDRESS] за 300 475,00 грн. Таким чином, загальна вартість проданого влітку 2006 року особистого майна [PERSON] складає 423 235 грн, а вартість придбаного спірного будинку складає 310 000 грн. Різниця між проданим та придбаним майном становила 113 235,00 грн. Крім того, представник зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2023 встановлено, що будинок був придбаний за особисті кошти [PERSON] , а позивачем [PERSON] не надано доказів його участі в ремонті та утриманні будинку своїми особистими коштами. Тому вважає, що позивач намагається без будь-яких правових підстав стягнути з [PERSON] суму, яка складає різницю між продажом особистого майна [PERSON] та купівлею житлового будинку по [ADDRESS] . 16.10.2025 від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відзив, в яких він зауважує, що грошові кошти в сумі 113 235 грн, що були спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , були витрачені на ремонт будинку [ADDRESS] та на покращення житлових умов, відповідач не повернула, хоча будинок у спадщину отримала. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.01.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 22.01.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін для усунення недоліків 05.02.2025 на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків. 05.02.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено у підготовче судове засідання. 25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» відповідно до якого змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова. Ухвалою суду від 24.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.12.2025 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю позивача [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] . Відповідач вступила у спадщину після смерті матері, тому повинна була повернути позивачу кошти, витрачені на будинок. Придбаний будинок був недобудований, дохід у родини був лише у позивача, оскільки він був спортсменом і грав за контрактом, потім працював у охоронному агентстві, а [PERSON] була на пенсії і іншого доходу не мала. Позивач не може підтвердити факт придбання будівельних матеріалів, будівництва та перебудови будинка, оскільки ці всі докази були надані до Жовтневого районного суду м. Харкова. Наполягав, що заявлена сума позовних вимог в розмірі 113235,00 грн це саме та сума, яка була предметом розгляду Жовтневим судом м. Харкова та їй надана оцінка в рішенні Жовтневого суду м. Харкова від 06.12.2023 у справі №639/3248/21. Ця сума була підтверджена свідками, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що починаючи з 1995 року позивач почав проживати однією сім`єю з матір`ю відповідачки - [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] . У [PERSON] були хворі родичі рідна тітка та її син (двоюрідний брат [PERSON] ), який потребував постійної сторонньої допомоги. За родичами позивач з [PERSON] доглядали разом, усю чоловічу роботу та роботу, де потрібна була сила, виконував позивач: підняти хворого, перенести, помити його і т.ін. Організацію та проведення поховання родичів позивач та [PERSON] взяли на себе. [PERSON] склала на [PERSON] заповіт, за яким та отримала у спадщину дві квартири. Ці квартири [PERSON] та позивач вирішили продати і за виручені кошти купити власний будинок по [ADDRESS] . Будинок на момент придбання був запущений, потребував капітального ремонту, в тому числі повну заміну усіх комунікацій, встановлення опалення, заміна вікон тощо. На його відбудову і ремонт не вистачало коштів, тому доводилося їх позичати. Борг віддавав позивач. [PERSON] вже була на пенсії, позивач працював та ще продовжував грати за команду, проте бюджет завжди у них був спільний. Дочка [PERSON] відповідач [PERSON] мала заборгованість за кредитом, тому квартиру, в якій позивач та [PERSON] проживали до придбання будинку, довелося продати, щоб погасити заборгованість [PERSON] . Проте після смерті його цивільної дружини [PERSON] усе майно успадкувала її дочка [PERSON] , а позивача фактично виставила на вулицю. Оскільки позивач з матір`ю відповідачки досить тривалий час прожили сім`єю, мали спільний бюджет, окрім коштів позивач також своєю працею робив вклад у ремонт та обладнання будинку, тому звернувся з цим позовом, щоб отримати хоч часткову компенсацію своїх особистих витрат. Підтвердив, що заявлений розмір позовних вимог складається з суми, яка була вже встановлена рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2023. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Прокопенко Ю.О. в судовому засіданні пояснила, що звертаючись до Жовтневого районного суду м. Харкова, позивач просив визнати право власності на частину будинку, проте рішенням суду було лише встановленого факт спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON] , але відмовлено в частині визнання права власності на будинок. Судом також вже встановлено, що [PERSON] було продано дві квартири, які належали їй на праві власності. Крім того, встановлено джерело придбання будинку, вказано всі суми, зокрема, після придбання будинку залишалась сума в розмірі 113 235,00 грн, тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави стягувати з відповідача цю суму. Позивачем не надано жодного письмового доказу щодо переліку робіт, їх вартості, періоду проведення робіт. У [PERSON] у 2006 році була досить велика сума. Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова вже було встановлено джерело походження коштів, витрачених на придбання будинку, ремонт та покращення житлових умов, і ці кошти були особистим майном [PERSON] . Тому, представник відповідача вважає, що позов є безпідставним. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суд встановив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.12.2025 у справі №639/3248/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олена Іванівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок задоволено частково. Встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 10.01.2021. В іншій частині в задовленні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908,00 грн. Також цим рішенням суду було встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі письмових договорів, показань свідків встановлено, а також визнано самим позивачем, що спірний будинок [ADDRESS] був придбаний 01.08.2006 [PERSON] саме за кошти, що були отримані від продажу належного їй особисто майна, а саме двох квартир, які належали їй: одна - на підставі договору дарування, а інша\~отримана у спадок. Вказані квартири були продані безпосередньо перед придбанням спірного будинку і для його придбання, що також визнано позивачем і підтверджено показаннями свідків. Сума, отримана від продажу квартир (122760,00 грн + 300475, 00 грн = 423235, 00 грн) була більшою вартості будинку [ADDRESS] , на купівлю якого витрачено 310 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.08.2006. Грошові кошти, які залишились від продажу квартир після купівлі спірного будинку у сумі 113 235,00 грн були витрачені на його ремонт та покращення житлових умов. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2024 апеляційну каргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.12.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишено без змін. Отже, рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.12.2025 у справі №639/3248/21 набрало законної сили 11.06.2024. Відповідач - [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідача суму, що була витрачена на ремонт будинку [ADDRESS] у розмірі 113 235,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Представник позивача в судовому засідання підтвердив, що предметом позову є сума у розмірі 113235,00 грн саме та сума, яка була визначена як різниця між вартістю відчуженого нерухомого майна матері відповідачки - [PERSON] та вартістю придбаного за час проживання однією сім`єю з позивачем будинку, тобто сума, яка була вже предметом розгляду Жовтневого районного суду міста Харкова у цивільній справі №639/3248/21 між тими сторонами, і суд вже надавав оцінку джерела її походження. Будь яких інших доказів щодо витрачених коштів, в тому числі на ремонт та обладнання будинку, стороною позивача суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В постанові від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) Верховний Суд зробив висновки про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Суд встановив, що факт того, що сума в розмірі 113235,00 грн була витрачена на ремонт та переобладнання будинку [ADDRESS] (в якому проживали позивач з матір`ю відповідачки) був предметом дослідження Жовтневого районного суду м. Харкова та встановлений у мотивувальній частині рішення від 06.12.2023 у цивільній справі №639/3248/21 між тими ж сторонами, яке набрало законної сили. Так, судом встановлений факт, що сума 113 235 грн залишилася від продажу квартир і була витрачена на ремонт будинку. Суд використовував цей факт для висновку, що вказаний будинок був придбаний та відремонтований за особисті кошти [PERSON] та що [PERSON] не довів участь своїми коштами у придбанні та обладнанні будинку. Отже, зазначений факт вплинув на результат цивільної справи №639/3248/21. Оскільки спір між сторонами виник з приводу спадкових прав, стосується того ж майна та компенсацій, пов`язаних із витратами на цей будинок, факт, встановлений у мотивувальній частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2023, є преюдиційним для цієї справи. Водночас, звертаючись з цим позовом, позивач окрім усних пояснень про його дохід та особистий вклад у спільний бюджет, натомість не надав суду жодних інших документально підтверджених доказів участі позивача у ремонті та утриманні будинку, доказів щодо витрачених коштів та їх розміру. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2023 у справі №639/3248/21 встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 10.01.2021. [PERSON] померла [INFO] , заповіт на випадок її смерті відсутній. Нормами ст. 1216, 1220 - 1221 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують права на спадкування почергово. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю на менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, відповідач - [PERSON] прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] як спадкоємець першої черги, що відповідно унеможливило прийняття спадщини позивачем - спадкоємцем четвертої черги. Водночас, позивач не навів мотивів, на підставі чого виникло зобов?язання відповідача, яка прийняла спадщину, щодо компенсації заявленої суми на користь позивача. Отже, з огляду на обставини цієї справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed