Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.07.2024 року ТОВ «Макс кредит» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 00-9843189 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 8970,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Як зазначає позивач, 20.01.2025 ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9843189 від 05.07.2024 року. Посилаючись на викладене, позивач вказує, що загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви становить 18 696,60 грн., яка складається з наступного: 8970,00 грн. - заборгованість по кредиту; 9726,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.10.2025 року витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію: чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка [NUMBER]; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска Картки [NUMBER] , у період з період з 05.07.2024 по 10.07.2024 у сумі 7800,00 грн.; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] ; чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] ; у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] на картковий рахунок - маска карти [NUMBER] за період з 05.07.2024 по 10.07.2024 у сумі 7800,00 грн., витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості падати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника) - повного номера рахунка маска Картки [NUMBER] , що належить [PERSON] ; у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] за платіжною карткою маска Картки [NUMBER], витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] (Клієнта банку) за платіжною карткою маска Картки [NUMBER]; у випадку, якщо картковий рахунок-маска карти [NUMBER] не належить позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти [NUMBER] . Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнала частково та просила розглядати справу в її відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 05.07.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 00-9843189. За даним договором ТОВ «Макс кредит» передав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 7800,00 грн. строком на 360 днів із датою повернення 30.06.2025 року зі сплатою відсотків в розмірі 1,45 % в день. Кошти в розмірі 7800,00 грн. надаються шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням карти № [NUMBER] . Згідно листа АТ «Універсал Банк» № БТ/9688 від 14.11.2025 року, в банку на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 05.07.2024 року здійснено зарахування суми в розмірі 7800,00 грн. Також, повідомлено, що номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних клієнта та є його фінансовим номером. 20.01.2025 ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9843189 від 05.07.2024 року. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20012025-МК/ЕЙС від 20.01.2025 року від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18 696,60 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20012025- МК/ЕЙС від 20.01.2025 року та платіжною інструкцією. Отже, ТОВ «ФК «ЕЙС» набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до відповідача щодо погашення наявної заборгованості, що повністю узгоджується з положеннямист.514 ЦК України. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 18696,60 грн., яка складається з наступного: 8970,00 грн. - заборгованість по кредиту; 9726,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Згідно із ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи досліджені судом докази, встановлено, що відповідач отримала від позивача кредитні кошти, але взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7800,00 грн. Що ж стосується решти нарахованої позивачем заборгованості, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 18696,60 грн., яка складається з наступного: 8970,00 грн. - заборгованість по кредиту; 9726,60 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вимог про стягнення з відповідача комісії та штрафних санкцій позивачем не заявлено. В той же час, з детального розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви вбачається, що відповідач має заборгованість в загальному розмірі 18 696,60 грн., що складається з: заборгованість за основним зобов`язанням - 7800,00 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами - 9726,60 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 1170,00 грн. Також, нараховано штрафні санкції згідно умов договору - 3900,00 грн. Також, за умовами договору, сумою основного зобов`язання є 7800,00 грн. В той же час, з розрахунків вбачається, що позивачем до тіла кредиту в розмірі 7800,00 грн. включено суму комісії в розмірі 1170,00 грн. і позивач просить стягнути вказану суму саме як тіло кредиту. Однак позовні вимоги про стягнення комісії позивачем заявлені не були. Відтак, вимоги про стягнення з відповідача комісії, заявленої як тіло кредиту, є неправомірним, необґрунтованим та безпідставним, а тому у стягненні цієї суми належить відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення відсотків із відповідача у розмірі 9726,60 грн суд зазначає наступне. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-223цс16). Кредитний договір, укладений між сторонами, є споживчим. Як убачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, у період з 06.07.2024 року по 29.07.2024 року відповідачу здійснювалось нарахування відсотків в розмірі 68,64 грн. в день за пільговою відсотковою ставкою в розмірі 0,88 % в день, загальний розмір відсотків за пільговий період становить 1 716,00 грн. Зазначена сума є обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору та чинному законодавству, а тому підлягає до стягнення. В подальшому, 01.08.2024 року відповідачу було донараховано відсотки за пільговий період в розмірі 1111,50 грн., а також нараховано відсотки за 30.07.2024 року та 31.07.2024 року в загальному розмірі 226,20 грн., що відповідає умовам кредитного договору, а тому вказана сума також підлягає стягненню. В той же час, починаючи з 01.08.2024 року по 28.09.2024 року відповідачу нараховувались відсотки в розмірі 113,10 грн. в день за стандартною відсотковою ставкою в розмірі 1,45 % в день., що в загальному розмірі становить 6 672,90 грн. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024 року) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно). На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Враховуючи, що договір про надання грошових коштів у позику № 6558060424 укладено 05.07.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», з 21 серпня по 20 грудня 2024 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%, що за період з 21.08.2024 року по 28.09.2024 року (39 днів) складає 3 042,00 грн. і вказана сума також є такою, що підлягає стягненню з відповідача. Тому, зважаючи на засади диспозитивності цивільного судочинства, за заявлений позивачем період, а саме з 05.07.2024 по 28.09.2024 року до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає загальна сума заборгованості за процентами в розмірі 6 095,7 грн., в зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів підлягають частковому задоволенню. В іншій частині вимог про стягнення процентів належить відмовити. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що визнається судом обґрунтованим, становить 7800,00 (тіло кредиту) + 6095,70 грн. (проценти за користування кредитом) = 13 895,70 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги частково. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1800,38 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги, Додаткової Угоди до Договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7 000,00 грн. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. З огляду на викладене, а також враховуючи пропорційність до задоволених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial