Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

08 серпня 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2022 року о 22 год. 22 хв. в м. Запоріжжя по вул. Героїв 55-ї бригади відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій [PERSON] , [INFO] керуючи автомобілем «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] не впоралась з керуванням та здійснила зіткнення з перешкодою. Внаслідок ДТП пасажир [PERSON] [INFO] загинув на місці від отриманих травм. Позивачі є батьками загиблого [PERSON] . Станом на дату ДТП, відповідальність водія була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 24 грудня 2022 року за фактом настання ДТП внесено відомості про подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022082050002287 з кваліфікацією за статтею 286 КК України та розпочато досудове розслідування. У відповідь на адвокатський запит слідчим управлінням ГУ НП в Запорізькій області розглянуто адвокатський запит в інтересах [PERSON] щодо надання інформації про ДТП, яка мала місце 24 грудня 2022 року на території міста Запоріжжя за участю водія [PERSON] та пасажира [PERSON] та повідомлено, що з урахуванням експертних досліджень та зібраних доказів у кримінальному провадженні 01 березня 2023 року прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України, про що всіх зацікавлених осіб у кримінальному провадженні було повідомлено у встановленому законом порядку. Позивачі вказують, що шкоду було завдано джерелом підвищеної небезпеки, тому така шкода відшкодовується незалежно від вини власника такого джерела. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди позивачі вказують, що вони за життя втратили свого сина, перебували на його утриманні та мали право на утримання, керувалися тим, що загальний ромір страхового відшкодування не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законом на день настання страхового випадку. За наведених обставин позивачі просили суд: -стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] 80 400,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника. -стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] 80 400,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника; -компенсувати з відповідача на користь позивачів судові витрати пов`язані з розглядом справи, що складаються з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн тобто по 15 000,00 грн на користь кожного позивача. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно вимог частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Як вбачається з матеріалів справи відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено статті 279 ЦПК України. На підставі частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених обставин, у відповідності до вимог частини 1 статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а. с. 19) [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в Пенсійному фонді України, про що видано відповідні посвідчення (а. с. 16, 36) [INFO] у віці 44 років помер [PERSON] про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а. с. 20) Листом від 05 травня 2025 року № 09/1-124-25 Запорізька обласна прокуратура повідомила адвоката Коневалика А. В., в інтересах [PERSON] , про те, що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ Запорізького районного управління поліції ГУ НП в області за процесуального керівництва прокурорів Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1202208205000287 від 25 грудня 2012 року за частиною 4 статті 286-1 КК України у якому прокурором - процесуальним керівником 01 березня 2023 року прийнято рішення про закриття на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України. Згідно адвокатського запиту від 15 квітня 2024 року № 40567, 24 грудня 2022 року близько 22 год 22 хв. в м. Запоріжжя по вул. Героїв 55-ї бригади відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] не впоралась з керуванням та здійснила зіткнення з перешкодою. Внаслідок ДТП пасажир [PERSON] , [INFO] , загинув на місці від отриманих травм. (а. с. 40) Згідно офіційного сайту МТСБУ, транспортний засіб «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] станом на дату вчинення дорожньо - транспортної пригоди не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Будь - яких інших доказів з офіційних джерел, як то постанова про закриття кримінального провадження, які достеменно підтверджують обставини вчинення ДТП 24 грудня 2022 року матеріали справи не містять. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом № 1961-IV. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Пункт 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV є відсилочною нормою, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)). Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. У пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed