Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Представником позивача подано до суду позовну заяву, у якій просить стягнути з відповідача суму загальної заборгованості за договором №1630059 від 14.07.2024 у розмірі 111302,99 грн, з яких: заборгованість за тілом - 24899,99 грн; заборгованість за відсотками - 73953 грн; пеня - 12450 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн, посилаючись на те, що 14.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №163059 строком на 360 днів, періодичність внесення платежів становить кожні 30 днів, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 24900,00 гривень та зобов`язався повернути кредит, сплати кошти у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Умовами договору сторони погодили сплату відсотків за стандартною процендною ставкою від 549% річних (1,50% в день та застосовується в межах строку кредиту) від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 9089,90%. Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 24900,00 грн, а отже акцептовано умови договору. В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи. Тобто отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація із використанням системи BankID НБУ. Інформація про реєстрацію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в системі BankID НБУ (із статусом абонент-надавач послуг), починаючи з 20.08.2021, наявна на офіційній сторінці Національного Банку за посиланням https://bank.gov.ua/ua/bank-id-nbu/abonents (пошук за найменуванням або ЄДРПОУ). Таким чином особу, що вчиняла дії в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://selfiecredit.ua/), було однозначно встановлено як [PERSON] . 14.07.2024 позичальник після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» направило 14.07.2024 15:53:36 [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор В214, котрий в свою чергу боржником було 14.07.2024 15:54:12 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №1630059 про надання споживчого кредиту, на умовах визначених офертою. Таким чином, 14.07.2024 15:56:15 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №1630059 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1630059 від 14.07.2024 року, шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви (останній платіж було здійснено 10.08.2024 18:16:06 у сумі 10458,01 грн). Сплачуючи кредит, відповідач додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору (новий кредитор) права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до реєстру боржників до договір факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1630059 складає: 111302,99 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату складання позовної заяви загальна сума заборгованості по кредиту за договором №1630059 від 14.07.2024 року у розмірі 111302,99 грн, з яких: заборгованість по тілу - 24899,99 грн; заборгованість по відсотках - 73953 грн; пеня - 12450 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1630059 від 14.07.2024 в розмірі 111302,99 грн та 2422,40 грн судового збору. Ухвалою суду від 06.10.2025 у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, відзив до суду не подав. На підставі статей 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази як в їх сукупності та взаємозв`язку, так і кожен окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1630059 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою електронного підпису - одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. 14.07.2024 року позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «В214» було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), підписавши яку остання підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надало позичальнику грошові кошти в сумі 24900,00 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку останній вказав при оформленні кредиту, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК». Відповідно до умов вказаного договору від 14.07.2024 сума кредиту становить 24900,00 гривень, строк кредитування - 360 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Періодичність внесення платежів становить кожні 30 днів. Стандартна відсоткова ставка становить 1,5% в день за весь строк користування кредитом. 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1630059 в розмірі 111302,99 грн перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Даний спір виник у сфері цивільно-правових відносин та регулюються такими законодавчими актами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом кредитного договору № 1630059 від 14.07.2024 встановлено, що договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, кредитний договір № 1630059 від 14.07.2024 укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач [PERSON] як позичальник та споживач за договорами, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши товариству свої персональні дані (номер мобільного телефону, місце проживання, паспорні дані, номер платіжної картки). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону та є обов`язковим до виконання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» посилалося на те, що на дату складання позовної заяви, у відповідача наявна заборгованість за договором про споживчий кредит № 1630059 від 14.07.2024 в розмірі 111302,99 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 24899,99 грн; заборгованість за відсотками - 73953 грн; пеня - 12450 грн Заборгованість за тілом кредиту та відсотками підтверджено в повному розмірі та належним чином. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 12450,00 грн пені суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №4/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який триває цього часу. У зв`язку із зазначеним, оскільки позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1630059 від 14.07.2024, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24899,99 грн, заборгованість за відсотками в сумі 73953,00 грн, що в загальному розмірі становить 98852,99 грн За вказаних підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом частково задовольняються вимоги позивача (в розмірі 98852,99 гривень), то сума стягнення судового збору на користь позивача складатиме 2151,44 грн

Outcome: partial