Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 245052,09 грн та судових витрат. В обгрунтування позовних вимог вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання постачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідачі не сплачували за отримані послуги та допустили заборгованість з їх оплати, яка станом на 30.01.2025 становить заборгованість у загальному розмірі 245052,09 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4597,30 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 547,08 грн, три відсотки річних у розмірі 127,34 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого опалення у розмірі 25866,45 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2793,58 грн, три відсотки річних у розмірі 716,47 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 69805,04 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8306,80 грн, три відсотки річних у розмірі 1933,50 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 40236,09 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4037,20 грн, три відсотки річних у розмірі 933,87 грн, пеню у розмірі 633,21 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 72094,75 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 7516,76 грн, три відсотки річних у розмірі 1701,32 грн, пеню у розмірі 1209,50 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 643,42 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 74,62 грн. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 01.04.2025 відкрито спрощене провадження по справі та призначено до судового розгляду. 03.06.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Савенко В.Г. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що споживачем послуг є [PERSON] , оскільки вона є користувачем кваритири [ADDRESS] . Зауважує, що згідно витягу з реєстру територіальної громади № 125754285 від 06.02.2025, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано вісім осіб. Проте, позов пред`явлено не до всіх зареєстрованих в квартирі осіб. Окрім того, звертаючись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 18.01.2018 по 31.10.2021 позивачем не враховано кількість осіб, які були зареєстровані у квартирі на момент виникнення такої заборгованості, оскільки станом на 2013 у квартирі були зареєстровані одинадцять осіб. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, причини своє неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з 'ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Крім того, постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 (справа 6-2951цс15) містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] (з 09.09.1997) та [PERSON] (з 01.10.1983) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а отже є споживачами послуг, які надає позивач. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07.02.2018 у справі № 521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акту-претензії. Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Свої зобов`язання відповідачі [PERSON] та [PERSON] виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження, відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, за приписами пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати вартості комунальних послуг з постачання теплової енергії за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду у тому числі, розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 30.01.2025 за особовим рахунком [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) наявна заборгованість у загальному розмірі 245052,09 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання - 4597,30 грн, інфляційна складова боргу - 547,08 грн, три відсотки річних - 127,34 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого опалення - 25866,45 грн, інфляційна складова боргу - 2793,58 грн, три відсотки річних - 716,47 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води - 69805,04 грн, інфляційна складова боргу - 8306,80 грн, три відсотки річних - 1933,50 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії - 40236,09 грн, інфляційна складова боргу - 4037,20 грн, три відсотки річних - 933,87 грн, пеня - 633,21 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води - 72094,75 грн, інфляційна складова боргу - 7516,76 грн, три відсотки річних - 1701,32 грн, пеня - 1209,50 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії - 1277,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води - 643,42 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення - 74,62 грн. Відповідачами не спростовано факт наявності та розміру заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.01.2025. Зважаючи на встановлені обставини справи та норми закону, суд доходить висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості за отримані послуги є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчать про порушення відповідачами умов публічного договору (оферти) та вимог закону щодо своєчасної оплати фактично спожитої комунальної послуги, яка надавалася позивачем у спірний період. Крім того, своїх контррозрахунків відповідачами не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі, жодних претензій чи скарг до позивача заявлено ними не було щодо неотримання послуг за адресою: [ADDRESS] . Отже, слід вважати, що послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в період виникнення заборгованості надавалися в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Відповідачі як зареєстровані особи є споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Зважаючи на ту обставину, що відповідачі не є єдиними зареєстрованими особами в квартирі, суд зауважує, що відповідачі (у випадку погашення заборгованості) мають право в порядку регресу звернутися до інших зареєстрованих осіб житла (споживачів) з вимогою про часткове відшкодування стягнутої з них суми заборгованості. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути солідарно з відповідаіва на користь позивача зазначену заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача три відсотків річних у розмірі 5412,50 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 23201,42 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, який відповідачами не спростований, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачами житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних у розмірі 5412,50 грн та інфляційну складову боргу у розмірі 23201,42 грн. Щодо стягнення пені на загальну суму 1842,71 грн нарахованої за період з березня 2024 по січень 2025 року, у розмірі, встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведений з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції постанови від 29.12.2023 № 1405. Розрахунок пені відповідачами не спростовано. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконує свої обов`язки належним чином, а відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунки розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Беручи до уваги наведене та те, що відповідачі не виконували своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 245052,09 грн. Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 3028,00 грн, тобто по 1514,00 грн, з кожного. Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved