Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У липні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1428730303937. За умовами договору відповідач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 7500,00 грн. строком на 120 днів, з 13.10.2024 року по 10.02.2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,693% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом перших 20 днів користування та за базовою процентною ставкою у розмірі 0,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом після 20 дня користування кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором фінансова установа виконала належним чином, надавши позичальнику кредит у розмірі 7500,00 грн. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого, станом на 08.07.2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 29\~925,00 грн., з яких 7500,00 грн. заборгованість за кредитом, 7425,00 грн. заборгованість за процентами та 15\~000,00 грн. штраф, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та 10\~600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. 26 вересня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач висловив свою незгоду з позовом. Вказав, що позивач не надав доказів видачі йому кредиту, а також те, що вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту та штрафу не підлягає задоволенню. Крім того, вказав, що процентна ставка по договору не може перевищувати 1% в день. Просив відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 13 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] був укладений електронний договір про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1428730303937, який був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором L4W4V2, що був направлений на номер телефону позичальника [NUMBER] . Договір укладений на таких умовах: сума кредитного ліміту 7500,00 грн. Тип кредиту кредит, строк кредитування 120 днів з 13.10.2024 року по 10.02.2025 року. Дата повернення кредиту 10.02.2025 року або достроково (п. 1.2.-1.3. договору). За п. 1.4. тип процентної ставки фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 0,693% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом перших 20 днів користування та у розмірі 0,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом після 20 дня користування кредитом. До укладання кредитного договору відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором L4W4V2. ТОВ «ФК «Віва Капітал» надало відповідачу кредит у розмірі 7500,00 грн., шляхом переказу коштів 13.10.2024 року о 11:37 на банківську картку відповідача № [NUMBER] …5684, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про переказ коштів від 04.07.2025 року за № 7/12663 про успішність операції, а також довідкою про ідентифікацію. Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, станом на 08.07.2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 29 925,00 грн., з яких 7500,00 грн. заборгованість за кредитом, 7425,00 грн. заборгованість за процентами та 15 000,00 грн. штраф, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором, який направлявся позичальнику для підписання договору на його мобільний номер телефону, який вказувався ним при реєстрації на сайті як фінансовий, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 ЦК України. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Таким чином, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, проценти позивачем нараховано за період з 13.10.2024 (дата укладення договору) по 09.02.2025 включно, тобто за 120 днів, з розрахунку: за перші 20 днів проценти нараховані за ставкою 0,693% за день, решту 100 днів за ставкою 0,99% за день, що відповідає умовам договору. Доказів оплати відповідачем боргу матеріали справи не містять та такі не буди надані відповідачем. Із розрахунку заборгованості за договором суд вбачає, що відповідач на виконання умов договору, здійснив часткову оплату процентів за договором 01.11.2024 року у розмірі 1039,60 грн. (а.с. 20-22). Таким чином, відповідач здійснив часткове погашення процентів на виконання умов кредитного договору, а звідси вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором від 13.10.2024 року. Відповідач, заперечуючи взагалі проти отримання кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, власного контррозрахунку суду не надав, як і не надав виписки по банківському рахунку, до якого як власник рахунку має доступ. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 7500,00 грн. та процентів у розмірі 7425,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення штрафу у розмірі 15\~000,00 грн, суд зазначає наступне. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення судом рішення. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування. Враховуючи те, що заборгованість за штрафом у відповідача за кредитним договором від 13.10.2024 року виникла у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що штраф у розмірі 15 000,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1428730303937 від 13.10.2024 року, що виникла станом на 08.07.2025 року, у розмірі 14\~925,00 грн., з яких: 7500,00 грн. заборгованість за кредитом та 7425,00 грн. заборгованість за процентами, відмовивши у стягненні штрафу у розмірі 15\~000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги судом задоволено частково у розмірі 14\~925,00 грн., що становить 49,87% від заявленого розміру 29\~925,00 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1208,05 грн. (49,87% від 2422,40 грн.). Суд звертає увагу, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № LK730/12 від 04.07.2025 року, тобто в розмірі без застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, надмірна сплата судового збору складає 605,60 грн. (3028,00 - 2422,40), повернення якого здійснюється за клопотанням особи яка його сплатила за ухвалою суду на підставі пункт 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір». При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем завлено про стягнення з відповідача 10\~600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2025 року, копію акту виконаних робіт від 26.06.2025 року на суму 10\~600,00 грн., копію рахунку № 26/06-01 від 26.06.2025 року, копію платіжної інструкції від 27.06.2025 року за № LK706/7 на суму 10\~600,00 грн., копію ордеру адвоката. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Відповідач не подав до суду клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Справа розглядалася без виклику сторін у судове засідання, дана категорія справ є поширеною. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатським бюро робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 600,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: partial