Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

30 червня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури до ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області в особі ГУНП в Чернівецькій області, Чернівецької окружної прокуратури в особі Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України. Представник позивача стверджує, що 29 грудня 2018 року позивачу [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України, у кримінальному провадженні №12018260030000183, розпочатому у зв`язку з пожежею 19 березня 2018 року на території КП «МТК «Калинівський ринок». Вказує, що 07 червня 2019 року ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці на майно позивача (торгові павільйони №57 та №58) накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову. Стверджує, що 01 червня 2020 року Садгірським районним судом м. Чернівці ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3-х років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Зазначає, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року вищезазначений вирок суду було скасовано та призначено новий судовий розгляд зазначеного кримінального провадження. Вказує, що за результатами повторного розгляду справи вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2024 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 270 КК України, та виправдано його у зв`язку із недоведеністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Представник позивача стверджує, що внаслідок незаконного кримінального переслідування протягом понад шести років він зазнав глибоких моральних страждань, приниження честі та гідності, втрати ділової репутації, обмеження у праві на працю та володіння майном, а також психологічного тиску через публічне висвітлення справи у ЗМІ. На основі викладеного представник позивача [PERSON] адвокат Поляк М.В. просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь [PERSON] 2000000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 12018260030000183 від 19.03.2018 року, а також витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] адвокат Поляк М.В. в судовому засіданні підтримала вищевказаний позов [PERSON] в повному обсязі та вказала, що вищезазначене кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України тривало понад шість років. Зазначила, що за цей час позивач [PERSON] не міг працювати, оскільки контейнери в яких останній здійснював підприємницьку діяльність були під арештом. Вважала, що нею було вірно розраховано завдану позивачу незаконним рішенням і діями органів досудового слідства шкоду з урахуванням психологічного тиску через публічне висвітлення справи у ЗМІ. На підставі викладеного просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником позивача відповіді на відзив, письмових пояснень та письмової промови в судових дебатах остання вказує, що у позові детально наведено конкретні обставини на підтвердження заявлених нею позовних вимог, а саме: понад шестирічне кримінальне переслідування позивача, накладення арешту на майно останнього, втрату ним джерела доходу, руйнування його ділової репутації та істотні психоемоційні страждання, які зазнавав позивач протягом понад шести років. Стверджує, що відповідачами не було надано суду жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Вказує, що конституційні гарантії права на відшкодування шкоди не скасовуються в умовах воєнного стану, а держава не може звільнятися від обов`язку компенсувати шкоду, завдану її незаконними діями, посилаючись на складну ситуацію в країні. Зазначає, що кримінальне провадження відносно позивача [PERSON] тривало 6 років і 7 днів, при цьому понад 5 років і 8 місяців майно позивача перебувало під арештом, що позбавило його можливості здійснювати підприємницьку діяльність та належним чином формувати його пенсійний стаж. Зазначає, що надмірна тривалість провадження сама по собі визнається джерелом моральних страждань через невизначеність, обмеження прав, необхідність постійної участі у процесуальних діях і підрив репутації. Представник позивача вважає, що вищевказані тривалі обмеження прав і свобод позивача свідчать про істотний обсяг моральних страждань та неможливість обмеження відшкодування втрат позивача лише гарантованим законом мінімумом. Стверджує, що обсяг та реальність виконаної адвокатом роботи підтверджуються наданими нею документами із зазначенням кількості годин та переліком підготовлених процесуальних документів, а тому вважає, що розмір гонорару підтверджений нею належними та допустимими доказами. На основі викладеного представник позивача [PERSON] адвокат Поляк М.В. просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з держави понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 100800,00 грн. Представник відповідача ГУНП в Чернівецькій області - Волковська Н.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що заявлена позивачем моральна шкода є неконкретизованою. Вказала, що в позовній заяві відсутній чіткий опис характеру, інтенсивності та тривалості моральних страждань, а також не наведено обставин, які б свідчили про істотний негативний вплив кримінального провадження на психологічний стан позивача. Зазначила, що позивачем не подано жодних документів, які б підтверджували завдання йому моральних збитків. Вказала, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи тяжкість інкримінованого позивачу злочину, щодо позивача не застосовувався, а отже, обмеження його прав і свобод з боку держави були мінімальними. Зазначила, що прізвище позивача у засобах масової інформації не фігурувало, у зв`язку з чим твердження представника позивача про негативний вплив розголосу справи на репутацію та психологічний стан позивача, на думку представника відповідача, є безпідставними. Вважала, що позивач фактично прагне збагатитись за рахунок держави. Зазначила, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 100800,00 грн. є необґрунтованими. На підставі викладеного представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником відповідача відзиву на позов та клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу остання вказує, що позивач не конкретизував характер, обсяг та інтенсивність заявлених страждань, не надав медичних документів, висновків спеціалістів чи інших доказів, які б свідчили про погіршення його психічного стану, здоров`я або нормальних життєвих зв`язків унаслідок кримінального провадження. Стверджує, що посилання представника позивача на суспільний осуд та репутаційні втрати ґрунтуються виключно на її припущеннях, враховуючи й те що надані копії публікацій у ЗМІ не містять прізвища позивача [PERSON] і не пов`язують конкретно його особу з подією пожежі, а тому не можуть підтверджувати завдання йому моральної шкоди. Зазначає, що позивач не перебував під вартою, до нього не застосовувалися найсуворіші заходи забезпечення кримінального провадження. Стверджує, вимога позивача про стягнення 2000000,00 гривень є очевидно завищеною та не відповідає критеріям розумності і справедливості, особливо з огляду на воєнний стан та дефіцит державного бюджету. Вказує, що чинне законодавство встановлює мінімальний гарантований розмір відшкодування за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак не надає позивачу права на довільне багаторазове збільшення цієї суми без належного обґрунтування. Стверджує, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 100800,00 гривень не відповідають реальному обсягу виконаної роботи, оскільки позовна заява та подані процесуальні документи мають стандартну структуру, містять посилання на значну кількість загальнодоступних документів і не вимагали суттєвих часових витрат. Зазначає, що АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» здійснювали захист позивача [PERSON] в межах кримінального провадження, а тому представник позивача була обізнана із матеріалами кримінального провадження та володіла усіма необхідними документами ще до звернення до суду з вищевказаним позовом, що, на її думку, свідчить про необ`єктивність та штучне завищення представником позивача заявленого обсягу виконаної роботи й часу, необхідного для підготовки позову. Стверджує, що зазначені представником позивача у звіті виконаних робіт 10 годин на складання позовної заяви та 7 годин 30 хвилин на підготовку подібних за змістом відповідей на відзиви, а також ставка 3200,00 гривень за годину роботи, є неспівмірними зі складністю справи та не відповідають вимогам ст.137 ЦПК України щодо розумності, необхідності й реальності витрат. На основі викладеного представник відповідача ГУНП в Чернівецькій області - Волковська Н.В. просить суду відмовити у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди; у разі вирішення питання про розподіл судових витрат зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного рівня. Представник відповідача Чернівецької обласної прокуратури - Нараєвська А.Ю. в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, зокрема в розмірі, передбаченого законом гарантованого мінімуму відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, що становить 577866,79 грн. Вказала, що позивачем не подано жодних документів, які б підтверджували завдання йому моральних збитків у розмірі 2000000,00 грн. На підставі викладеного представник відповідача просила суд не задовольняти позов в повному обсязі, а також зменшити заявлені представником витрати на правничу допомогу, у зв`язку із їх не співмірністю зі складністю справи та затраченим представником позивача часом на надання правової допомоги позивачу. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником відповідача відзиву на позов та письмових пояснень остання вказує, що представник позивача ґрунтує позовні вимоги на власних припущеннях, не надавши жодного документального підтвердження психологічних, медичних чи соціальних наслідків, які б відповідали заявленому розміру шкоди, що нібито була завдана позивачу. Зазначає, що позовна заява не містить конкретного опису характеру, інтенсивності та тривалості моральних страждань, які б свідчили про істотний негативний вплив кримінального провадження на психологічний стан позивача. Стверджує, що інкриміноване позивачу правопорушення за ч.1 ст. 270 КК України не є тяжким, а сам позивач не перебував під вартою, що істотно зменшує можливі негативні наслідки, на які посилається позивач у позові. Вказує, що публікації ЗМІ, на які посилається позивач, не містять згадки про його прізвище, а тому не можуть підтверджувати завдання будь-яких репутаційних втрат чи моральних страждань. Стверджує, що навіть гарантований законом мінімальний розмір моральної шкоди має визначатися судом з урахуванням конкретних обставин, тоді як збільшення цього мінімуму можливе лише у разі доведення істотних немайнових втрат, яких позивач не довів. Зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 100800,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та безпідставно завищеними представником позивача, а тому, на її думку, такі витрати підлягають суттєвому зменшенню. На основі викладеного представник відповідача Чернівецької обласної прокуратури - Нараєвська А.Ю. просить суду відмовити у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в частині збільшення мінімально гарантованого розміру моральної шкоди; у разі задоволення судом позову просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного рівня. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Ісопеску К.І. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та зазначила, що ухвалений щодо позивача виправдувальний вирок є підставою для компенсації лише мінімально гарантованого законом розміру моральної шкоди. Вказала, що при визначенні мінімально гарантованого розміру моральної компенсації суд, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», має виходити з суми, якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, тобто з 1600 гривень на місяць. Зазначила, що вимога про стягнення будь-якої більшої суми потребує доведення позивачем факту завдання істотних немайнових втрат та подання відповідних доказів, чого у даній справі позивачем не здійснено. Зауважила, що арешт майна був накладений виключно з метою забезпечення цивільного позову і не перебував у причинному зв`язку із заходами забезпечення у кримінальному провадженні, тому не може розглядатися як складова моральної шкоди від кримінального переслідування. Вважала, що позивач має право виключно на мінімально передбачений законом розмір відшкодування, тоді як підстав для задоволення позовних вимог у більшому обсязі не встановлено. На підставі викладеного представник відповідача просила суд не задовольняти позов в повному обсязі, а лише частково (виходячи з розрахунку 1600,00 гривень на місяць. Крім цього, у разі задоволення судом позову просила суд зменшити заявлені представником витрати на правничу допомогу. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником відповідача відзиву на позов та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу остання вказує, що позивач не довів ані факту суттєвої моральної шкоди, ані причинного зв`язку між нею та діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а заявлений розмір відшкодування є явно завищеним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також у разі задоволення судом позову зменшити заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу як такий, що не відповідає принципам справедливості, пропорційності та співмірності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 01.07.2025 року було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі №727/7885/25 (провадження №2/727/2075/25) за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., до ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області в особі ГУНП в Чернівецькій області, Чернівецької окружної прокуратури в особі Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури; призначено підготовче судове засідання на 14 липня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 20 серпня 2025 року. Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.15, 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом встановлено, що згідно ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2019 року (т.1 а.с.17-18) судом було задоволено клопотання прокурора про арешт майна; накладено арешт на нерухоме майно обвинуваченого [PERSON] , а саме на торговельні об`єкти (павільйони), які облаштовані торговельними місцями № 57, площею 23,27 кв.м., № 58, площею 26,5 кв.м., які розташовані на території торгового сектору № 5 КП «МТК «Калинівський ринок», що по вул. Калинівській, 13-А, в м. Чернівці, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні. Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2020 року у справі 726/830/19, [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; покладено на [PERSON] наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; цивільний позов представника потерпілого Бурми С.В. в інтересах КП «МТК «Калинівський ринок» було задоволено повністю; стягнуто з [PERSON] на користь КП «МТК «Калинівський ринок» матеріальну шкоду у розмірі 546108,38 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати за проведення експертиз (т.1 а.с.19-28). Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі 726/830/19 було задоволено частково апеляційну скаргу адвоката Поляка П.П., діючого в інтересах обвинуваченого [PERSON] ; вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 01 червня 2020 року щодо [PERSON] , обвинуваченого за ч.1 ст. 270 КК України - скасовано та призначено новий розгляд вищевказаного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду (т.1 а.с.29-35). 04.12.2024 року вироком Садгірського районного суду м. Чернівці у справі 726/830/19, який набрав законної сили 03.01.2025 року, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 270 КК України, та виправдано його у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.36-49). Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.05.2025 року у справі 726/830/19 було задоволено клопотання адвоката Поляка П.П., діючого в інтересах обвинуваченого [PERSON] ; скасовано арешт, накладений ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2019 року на нерухоме майно [PERSON] , а саме на торговельні об`єкти (павільйони), які облаштовані торговельними місцями № 57, площею 23,27 кв.м., та [ADDRESS] (т.1 а.с.50). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (чч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Таким чином, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».) При цьому, положеннями ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути порахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що період перебування [PERSON] під слідством та судом у спірних правовідносинах складає період часу з 29 грудня 2018 року (дата повідомлення [PERSON] про підозру) по 03 січня 2025 року (дата набрання виправдувального вироку щодо [PERSON] законної сили), та становить 72 місяця і 7 днів. При цьому, у постанові від 18 жовтня 2023 року по справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд прийшов до висновку, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», вбачається, що з 01 січня 2025 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 8000,00 грн. Таким чином, суд встановивши вищевказані обставини, а також беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», приходить до висновку, що мінімально гарантований розмір відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] внаслідок перебування останнім під слідством та судом становить 577866,69 грн. ((72 дня ? 8000 грн.) + (7 днів ? 8000 / 30) = 576 000 + 1866,67), на що в судовому засіданні фактично орієнтувала суд і представник Чернівецької обласної прокуратури. При цьому, відшкодування моральної шкоди не є «виплатою» у тому значенні, яке закладене у статтях 56, 62 Конституції України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також у статтях 1167 та 1176 ЦК України, а тому в даному випадку відсутні підстави застосовувати абз. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2025 рік», яка встановлює розмір мінімальної заробітної плати як розрахункову величину для обчислення саме виплат за рішеннями суду у сумі 1600,00 грн. До подібних висновків прийшов ВС у постанові від 05 березня 2025 року по справі № 166/789/24 (провадження № 61-14883св24). Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача Державної казначейської служби України - Ісопеску К.І. про необхідність застосування при обчисленні розміру мінімально гарантованої законом суми відшкодування шкоди, завданої позивачу [PERSON] незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за вищевказаним абз. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2025 рік», який встановлює розрахункову величину для обчислення виплат за рішеннями суду в розмірі 1600,00 грн., оскільки така компенсація шкоди не має статусу «виплати». При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з встановленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 09 квітня 2025 року по справі №757/1549/21-ц (провадження № 61-15526св24). При цьому, судом встановлено, що позивач [PERSON] внаслідок накладення ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 07.06.2019 року (т.1 а.с.17-18) арешту на його майно (торговельні павільйони) з метою забезпечення цивільного позову, який був скасований ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці тільки 01.05.2025 року (т.1 а.с.50), тривалий час, зокрема 5 років і 8 місяців, був фактично позбавлений можливості повноцінно розпоряджатись своїм вищезазначеним майном, що й зазначається представником позивача в спрямованому до суду позові. Таким чином, вищезазначені обставини, на переконання суду, становлять складову частину загальних моральних страждань позивача, які разом з іншими обставинами мають бути враховані при визначенні розміру моральних збитків, що були завдані позивачу внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Крім цього, суд бере до уваги й факт інформаційного поширення відомостей про подію у ЗМІ (т.1 а.с.51-82), оскільки незважаючи на відсутність прямого зазначення прізвища позивача, такі відомості створили для останнього репутаційні ризики, посилили суспільний тиск на нього та зумовили додаткові психоемоційні переживання. При цьому,\~визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд також\~бере до\~уваги і\~те,\~що у\~межах кримінального\~провадження потерпілим\~було заявлено\~цивільний позов\~на суму\~546108,38\~грн.,\~що,\~на думку\~суду, неминуче вплинуло на психологічний стан позивача, оскільки вимагало від нього протидії суттєвим фінансовим претензіям у межах вищевказаного кримінального провадження. На підставі викладеного, а також беручи до уваги вищенаведені висновки Верховного Суду щодо природи та критеріїв визначення моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність збільшення мінімального розміру відшкодування [PERSON] моральної шкоди до 777866,79 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування, на переконання суду, співмірний та достатній для компенсації понесених позивачем немайнових втрат. Разом з тим, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача Державної казначейської служби України - Ісопеску К.І. на те, що вищевказаний арешт було накладено як захід забезпечення цивільного позову та на те, що він не пов`язаний із заходами забезпечення у кримінальному провадженні, оскільки відповідна ухвала, якою судом було накладено вищевказаний арешт, постановлена у межах кримінального провадження відносно [PERSON] та має характер процесуального обмеження, яке прямо випливає з його перебігу, незалежно від зазначеної у ній меті. Водночас, суд погоджується з доводами представників відповідачів про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, зокрема: медичних документів, висновків спеціалістів чи інших доказів, що свідчили про погіршення психічного стану та стану здоров`я позивача [PERSON] внаслідок кримінального провадження, які б підтверджували завдання йому моральних збитків у розмірі 2000000,00 грн. При цьому, розмір компенсації моральної \~ \~ \~ \~шкоди у сумі 2000000,00 грн., яку просить стягнути представник позивача за час перебування позивача [PERSON] під кримінальним переслідуванням у рази перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів визначених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 ЗУ«Про державний бюджет на 2025 рік»; не підтверджений належними доказами, оскільки є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення за рахунок держави. Така правова позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц. При цьому, суд враховує і той факт, що позивач під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження під вартою не перебував. З огляду\~на викладене,\~суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] слід компенсувати, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 12018260030000183 від 19.03.2018 року, кошти в розмірі 777866,79 грн. Саме такий розмір відшкодування вищевказаної моральної шкоди позивачу, на переконання суду, відповідатиме критеріям розумності, виваженості та справедливості. Щодо вимогпозову [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 100800,00 грн., то суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до чч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Так, 16 травня 2025 року між АО «ПОЛЯК\~І ПАРТНЕРИ»,\~в особі\~керуючого партнера\~Поляк М.В., та громадянином [PERSON] , [INFO] , було укладено Договір про\~надання юридичної\~(правничої)\~допомоги №\~102/25,\~відповідно до\~змісту якого\~АО прийняло\~на себе\~зобов`язання\~надати [PERSON] \~правничу допомогу (т. 2 а.с.12). Згідно з Додатковою угодою №2 до Договору про надання юридичної (правничої) допомоги № 102/25 від 20 жовтня 2025 року (т.2 а.с.13) вбачається, що сторони домовилися, що Додаткова угода №2 до Договору про надання юридичної (правничої) допомоги №102/25 від 16 травня 2025 року, яка була укладена 07 жовтня 2025 року, та якою було встановлено розмір винагороди за одну годину роботи адвоката у справі №727/7885/25 у сумі 2000,00 грн., втрачає чинність та не застосовується з моменту підписання цієї Додаткової угоди. Оплата роботи адвоката надалі здійснюється відповідно до пункту 3.1 Договору про надання юридичної (правничої) допомоги №102/25 від 16 травня 2025 року. Відповідно до пункту 3.1 вищевказаного Договору про надання юридичної (правничої) допомоги №102/25 від 16 травня 2025 року (т. 2 а.с.12) вбачається, що винагорода за послути, що надаються АО (гонорар), визначається за згодою АО та клієнта межах 40 (сорока) відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня поточно року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначені в дорученні (угоді) до даного договору. Згідно Звіту (Акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №727/7885/25 від 23.10.2025 року (т.2 а.с. 13 зворот - 14) вбачається, що АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» у зв`язку з виконанням вищевказаного Договору про\~надання юридичної\~(правничої)\~допомоги №102/25\~від 16\~травня 2025\~року (т.\~2\~а.с.12), були надані [PERSON] наступні послуги з правничої допомоги, а саме: 27.06.2025 року - підготовка позову\~про відшкодування\~моральної шкоди;\~опрацювання законодавства\~та пошук\~судової практики\~у справах\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої незаконним\~притягненням до\~кримінальної відповідальності,\~рішеннями та\~діями органів\~досудового розслідування,\~прокуратури та\~суду;\~формування та\~завірення додатків\~до позовної\~заяви,\~подання через\~електронний суд (10 годин); 15.07.2025 року - підготовка та подання\~адвокатських запитів\~до видань,\~що публікували\~подію пожежі\~на ринку (2 години); 16.07.2025\~року - підготовка відповіді на\~відзив Чернівецької\~обласної прокуратури (4 години); 21.07.2025 року - підготовка відповіді на відзив ГУНП в Чернівецькій області та Казначейства (3 години 30 хвилин); 25.07.2025 року - підготовка та представництво інтересів у суді (20 хвилин); 19.08.2025 року - підготовка клопотання\~про долучення\~доказів (40\~хвилин); 20.08.2025 року - представництво інтересів в суді та надання пояснень представником позивача (1 година.); 07.10.2025 року - підготовка письмової промови\~(9\~годин); 08.10.2025\~року -\~представництво інтересів\~в суді\~(завершення\~дослідження письмових\~доказів) (1 година);\~30.10.2025\~року -\~підготовка та\~участь у\~судових дебатах\~(1\~година). Загальна кількість витраченого\~часу 31\~година 30\~хвилин вартістю 100800,00 грн. При цьому, згідно наявних в матеріалах справи платіжних документів (т. 2 а.с.14 зворот - 16) [PERSON] оплатив адвокату АО «ПОЛЯК\~І ПАРТНЕРИ»\~вищевказані послуги з професійної правової допомоги в розмірі 100800,00 грн. Разом з тим, зазначена сума витрат, на думку суду, є неспівмірною із складністю справи та обсягом реально наданих послуг адвокатом та не відповідає критерію розумності, про що й зазначають в своїх запереченнях на заяву представники відповідачів. При цьому, спрямована до суду представником позивача позовна заява та подані процесуальні документи мають стандартну структуру, містять посилання на значну кількість загальнодоступних документів і не вимагали таких суттєвих часових витрат, які зазначені представником позивача у вищевказаному Звіті (Акті) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №727/7885/25 від 23.10.2025 року (т.2 а.с. 13 зворот - 14). Так, зазначені представником позивача витрати часу на підготовку позову про відшкодування моральної шкоди; опрацювання законодавства та пошук судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, на які АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» нібито витратили 10 години часу, а також витрати часу з підготовки письмової промови в дебатах, на які АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» нібито витратили\~9\~години часу,суд оцінює критично, оскільки такі задачі, враховуючи багаторічний стаж роботи та рівень спеціалістів вказаного об`єднання не відповідає принципу розумності та пропорційності зазначених часових затрат. При цьому, суд вважає слушним посилання представників відповідачів на те, що АО «ПОЛЯК І ПАРТНЕРИ» здійснювали захист позивача [PERSON] в межах кримінального провадження, а тому представник позивача була обізнана із матеріалами кримінального провадження та володіла усіма необхідними документами ще до звернення до суду з вищевказаним позовом, що свідчить про необ`єктивність та суттєве завищення представником позивача заявленого обсягу виконаної роботи й часу, необхідного для підготовки позову. Враховуючи вищевикладені обставини та складність справи, а також дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу та письмові заперечення представників відповідачів, суд вважає, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги по даній справі та його вартість є меншим, ніж зазначено представником позивача у вищевказаному Звіті (Акті) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №727/7885/25 від 23.10.2025 року (т.2 а.с. 13 зворот - 14). При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. За наведених обставин, вищевказані заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 100800,00 гривень необхідно зменшити на 6000,00 грн. Крім цього, суд, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зменшує зазначені представником позивача витрати у розмірі 100800,00 гривень пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином,\~витрати на\~правничу допомогу,\~що підлягають\~стягненню з\~держави на\~користь позивача\~становлять 33312,00\~грн.\~((100800\~х 0,39)\~-\~6000). Так, під час розгляду цивільної справи №753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. З урахуванням вищевикладеного та фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає необхідною та доведеною компенсацію судових витрат на правову допомогу у цій справі в сумі 33312,00 грн. Підстав для стягнення з держави решти суми заявлених представником позивачки витрат на правову допомогу суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., до ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області в особі ГУНП в Чернівецькій області, Чернівецької окружної прокуратури в особі Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Крім цього, з держави, з врахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 33312,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial