Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] , який представляє інтереси позивача [PERSON] , до [PERSON] , в якій позивач просить ухвалити рішення, яким визнати шлюб, укладений між громадянкою України [PERSON] та громадянином Республіки Корея [PERSON] , що зареєстрований 19.05.2021 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис №240, недійсним від дня державної реєстрації. В обґрунтування позову представником зазначено, що між сторонами 19.05.2021 року було укладено шлюб на взаємовигідних умовах, а саме за для отримання позивачем посвідчення особи резидента ОАЕ, а відповідачем зареєстрованого місця проживання на території України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.10.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача до суду надійшла заява, у якій [PERSON] просить провести розгляд справи за його з позивачем відсутності та задовольнити позов. Судом встановлено, що 19.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис №240. На підставі чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 26.02.2022 року « [PERSON] , [INFO] , громадянка України, отримала Золоту картку номер посвідчення особи: [NUMBER] . Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Статтею 37 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду. Стаття 38 Сімейного кодексу України регламентує, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст.ст.22, 24-26 цього Кодексу. Статтею 22 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно до 25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно статті 26 Сімейного кодексу України у шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення. У шлюбі між собою не можуть перебувати рідні (повнорідні, неповнорідні) брат і сестра. Повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. У шлюбі між собою не можуть перебувати двоюрідні брат та сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця. За рішенням суду може бути надане право на шлюб між рідною дитиною усиновлювача та усиновленою ним дитиною, а також між дітьми, які були усиновлені ним. У шлюбі між собою не можуть бути усиновлювач та усиновлена ним дитина. Шлюб між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною може бути зареєстровано лише в разі скасування усиновлення. Відповідно до ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. За заявою особи орган державної реєстрації припиняє (визнає недійсною) дію актового запису про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті. Якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до припинення (визнання недійсною) дії актового запису щодо повторного шлюбу повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу. Дія актового запису про шлюб припиняється (визнається недійсною) незалежно від смерті осіб, з якими було зареєстровано шлюб (частини перша - третя цієї статті), а також від розірвання цього шлюбу. Статтею 40 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Статтею 41СК України встановлено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Ініціюючи, як підставу для визнання укладеного шлюбу недійсним, представником позивача зазначено, що - шлюб укладено на взаємовигідних умовах, а саме за для отримання позивачем посвідчення особи резидента ОАЕ, а відповідачем зареєстрованого місця проживання на території України. З матеріалів справи слідує, що 19.05.2021 року між сторонами укладено шлюб про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис №240. На підставі цього позивачка змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». 26.02.2022 року « [PERSON] , [INFO] , громадянка України, отримала Золоту картку номер посвідчення особи: [NUMBER] . Інформації про те, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання на території України суду не надано. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача у позові також зазначено, що крім зареєстрованого шлюбу, спільного господарства з відповідачем не велося, сторони один одного не підтримували, спільного майна не набуто, близькі відносини між сторонами відсутні, разом не проживали жодного дня. Однак доказів цього суду не надано (суду не доведено факт окремого проживання сторін у справі, відсутність спільного майна, ведення спільного господарства). За такого у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права вирішити питання щодо розіврання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed