Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачка в особі представника адвоката Саніна А.О. звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому прохає розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 28 липня 2014 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовим записом № 92. В обґрунтування позову зазначено, що 28 липня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось з причин відсутності взаєморозуміння та поваги між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку із чим шлюбні відносини між позивачем та відповідачем та ведення спільного господарства припинено. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] 24 вересня 2025 року подав до суду заяву, в якій зазначив про повне визнання позову, не заперечував проти його задоволення, прохав шлюб розірвати. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 липня 2014 року уклали шлюб, який зареєстрований у відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовим записом № 92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 липня 2014 року (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] змінила ім`я про що 11 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 15, прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] (а.с.16). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 2023 року (а.с. 17). Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб, про що свідчать їхні заяви, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, шлюб сторін розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved