Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

27 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працює на підприємстві відповідача на посаді машиніста електровоза. Позивачу у 2025 році надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу Позивач звернувся при наданні відпустки з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012, який є чинним по цей час, яка повинна складати 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією , котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відповідач не попереджав Позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Відповідач не виплатив належу суму заробітної плати Позивачу, тому змушений звернутися за захистом своїх трудових прав. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Стосовно клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України, суд зазначає наступне. Аргументи представника відповідача у клопотанні про закриття провадження у справі зводиться до оцінки судом наданих доказів позивачем, що має вирішуватись при ухваленні рішення суду. Крім того, суд зазначає, що зміни у колективному договорі, на які посилається представник відповідача, стосуються лише певної частини такого договору та не скасовують основних положень колективного договору 2011 року. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правові підстави для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження відсутні. Представник відповідача, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялася належним чином, 17 листопада 2025 надала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення на 2025 начебто не наданої йому при наданні щорічної відпустки з 15.08.2025 по 19.09.2025 та поданої заяви на надання матеріальної допомоги від 15.08.2025. Однак при цьому позивач долучає документи які підтверджують виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Вказує, що відсутній предмет спору у зв`язку з тим, що матеріальна допомога на оздоровлення позивачу була нарахована та виплачена з врахуванням вимог протоколу Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 року, де передбачено нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізиця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченою Галузвою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілкам 30% місячної тарифної ставки. 27.06.2024 правлінням АТ «Укрзалізниця» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента УКраїни від 24.02.2022 прийнято рішення починаючи з 01.07.2024. На підставі вищевказаних рішень позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2025 рік. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач працює на підприємстві відповідача на посаді машиніста електровоза, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним робочу. Згідно зі ст. 2 цього Закону заробітна плата складається з основної, додаткової заробітної плати та інших заохочуваних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з п.п. 2.3.3 п. 2.3 Розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України №5 від 13.01.2014 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713, дія якої поширюється на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від форм власності й організаційно-правових форм господарювання, та яка розроблена відповідно до Законів України «Про державну статистику» та «;Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до фонду оплати праці. Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 всім працівникам АТ «Українська залізниця» та яка носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати у розумінні статті 2 Закону України «Про заробітну плату». Так, на момент виплати допомоги за 2025 рік мінімальна заробітна плата складає 8000,00 грн - 3416,09 надана матеріальна допомога, отже 4583,91 грн. залишилось невиплачена матеріальна допомога на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду з даною позовною заявою жодних доплат на відшкодування матеріальної допомоги на оздоровлення за спірний період додатково відповідачем не нараховано та не виплачено. Згідно зі ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно пункту 3.1.5. Колективного договору, яким встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги по професії , котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п.1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового колективу депо. Відповідно до\~ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування п.1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати йому частки заробітної плати , а саме матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 8000,00 грн. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення недоплаченої частки заробітної плати на оздоровлення за 2025 рік підлягають задоволенню, в сумі 4583,91 грн. Відповідно дост.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, з огляду на зазначене, позовні вимоги\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік в сумі 4583,91 гривень підлягають задоволенню. На підставі\~ст.141ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) грн.

Outcome: approved