Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

26 серпня 2025 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 108310 грн. 95 коп. Обґрунтовано позов тим, що між сторонами було укладено кредитний договір № 2016014485001 від 14 грудня 2018 року, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 47702 грн. та кредитний договір № 40018902178 від 07 червня 2021 року, за яким відповідачу надано кредит у сумі 19497 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, у якому просить позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 26022 грн. 09 коп. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови Публічної пропозиції Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» розуміла відповідач та погодилася з ними при зверненні до позивача з метою отримання кредиту при укладенні кредитного договору № 2016014485001 від 14 грудня 2018 року, у зв`язку з чим правові підстави для нарахування та стягнення процентів за вказаним договором відсутні. Крім того, відповідачем було сплачено 23413 грн. 28 коп., які позивач зарахував на погашення непогоджених, безпідставно нарахованих процентів. Враховуючи, що у відповідача відсутній обов`язок сплати таких процентів, а тому 23413 грн. 28 коп. необхідно зарахувати на погашення тіла кредиту, а відповідачем за вказаним договором підлягають поверненню грошові кошти в сумі 19338 грн. 25 коп. Крім того, не підлягає стягненню нарахована за договором № 40018902178 від 07 червня 2021 року комісія в сумі 5264 грн., оскільки у кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також, позивачем не надано доказів наявності та переліку таких послуг, які були погоджені з відповідачем. У судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у відзиві просила справу розглянути за її відсутності. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 14 грудня 2018 року [PERSON] підписала заяву № 2016014485001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 10 на звороті). У підписаній заяві вказано, що її підписанням відповідач беззастережно підтверджує, що вона приймає Публічну пропозицію Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. У заяві відповідач просить відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях, надати кредитну картку № [NUMBER] та встановити кредитний ліміт у сумі 3000 грн. Також, у вказаній заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки та підписанням цієї заяви підтверджує, що нею отримана в непошкодженому стані платіжна картка і ПІН до неї. Реальна річна процента ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за ввесь строк користування кредитом, у тому числі тіло кредиту, проценти, комісія та інші платежі становить 1257 грн. 86 коп. З копії довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2016014485001 слідує, що 14 грудня 2018 року було встановлено кредитний ліміт у сумі 3000 грн., який у подальшому збільшено/зменшено (останній раз збільшено 03 березня 2022 року до 47702 грн.). Також, 04 червня 2021 року [PERSON] підписала заяву № 40018902178 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12-13). У підписаній заяві вказано, що її підписанням відповідач беззастережно підтверджує, що вона приймає Публічну пропозицію Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. У вказаній заяві відповідач просила надати їй споживчий кредит у сумі 19497 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 0,01% річних за користування ним та 3% комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У графіку платежів, який міститься в цій заяві, зокрема, визначені: платіжні періоди та комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 5849 грн. 10 коп. Копією платіжної інструкції від 04 червня 2021 року підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача 19497 грн. за договором № 40018902178 від 04 червня 2021 року (а.с. 23). Таким чином, у зв`язку з укладенням договорів між сторонами виникли договірні зобов`язання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно з розрахунками позивача заборгованість відповідача за: - кредитним договором № 2016014485001 від 14 грудня 2018 року становить 96362 грн. 76 коп., до якої входить: 42751 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом, 53610 грн. 93 коп. заборгованість за процентами (а.с. 23 на звороті-29); - кредитним договором № 40018902178 від 07 червня 2021 року становить 11948 грн. 19 коп., до якої входить: 6683 грн. 54 коп. заборгованість за кредитом, 46 коп. заборгованість за процентами та 5264 грн. 19 коп. заборгованість за комісією (а.с. 29 на звороті-30). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується копією платіжної інструкції від 04 червня 2021 року (а.с. 23) та випискою по рахунку відповідача (а.с. 31-48). При цьому,\~з розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 2016014485001\~від 14\~грудня 2018\~року,\~наданого позивачем,\~слідує,\~що відповідачем було сплачено 23893 грн. 31 коп., які зараховані позивачем на погашення процентів за користування кредитом. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Статтею 10561 Цивільного\~кодексу України\~визначено,\~що процентна\~ставка за\~кредитом може\~бути фіксованою\~або змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору позики/кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У заяві № 2016014485001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2018 року, яка підписана відповідачем, процентна ставка не зазначена, лише вказана орієнтовна реальна річна ставка за кредитом - 47,88%. Позивач на підтвердження заявлених вимог, крім самого розрахунку заборгованості за договором станом на 09 квітня 2025 року, додав до позовної заяви копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Публічна пропозиція) (а.с. 14-19). Проте, вказаний документ відповідачем не підписаний. Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з даною Публічною пропозицією ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме в зазначених у цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови і правила надання банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату процентів, їх конкретний розмір, надана банком Публічна пропозиція не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надану позивачем Публічну пропозицію не можна вважати складовою договору, якщо вона не підписана позичальником, а також, якщо вказані в ній умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 та підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, така ж позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року в справі № 669/573/18 та від 23 грудня 2020 року в справі № 191/2648/17 і інших. Щодо зазначення у підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту процентної ставки за користування кредитом у розмірі 47,88% річних, слід вказати таке. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Підписана відповідачем заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору комплексного банківського обслуговування. Крім того, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, містить інформацію, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору. Таким чином, суд вважає, що банк на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За вказаних обставин, оскільки заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування щодо нарахування відсотків, а тому саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, який не є складовою частиною укладеного договору, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування. Подібні за змістом висновки містяться в постановах від 18 січня 2021 року в справі № 748/2011/20, від 28 січня 2021 року в справі № 390/1088/20, від 26 січня 2021 року в справі № 485/1317/20, від 01 лютого 2021 року в справі № 128/715/20, від 13 січня 2021 року в справі № 607/7831/20, від 15 січня 2021 року в справі № 348/1837/20 та інших. Також, Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 вказала, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором № 2016014485001 від 14 грудня 2018 року. Крім того, суд враховує, що відповідно до умов підписаної відповідачем заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 40018902178 від 07 червня 2021 року строк користування кредитом становить 24 місяці. Доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитом матеріали справи не містять. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк кредитування у вказаному договорі погодили строки виконання зобов`язаннь. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку, наданого позивачем (а.с. 30) слідує, що проценти за користування кредитом за вказаним договором відповідачу нараховані за період із 07 липня 2021 року до 09 квітня 2025 року, тобто і після строку кредитування. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування вказаним кредитом, доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає таке. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції від 23 квітня 2021 року загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. У частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції від 23 квітня 2021 року визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції від 23 квітня 2021 року після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції від 23 квітня 2021 року у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21. Крім того, подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25 січня 2023 року в справі № 752/4008/20. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції від 23 квітня 2021 року умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У заяві № 40018902178 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем, передбачено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3% річних. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, погоджені нею, за які встановлено нарахування комісії, чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, а тому підстав для стягнення з відповідача комісії суд не знаходить. При цьому, з розрахунку заборгованості за комісією за договором № 40018902178 (а.с. 46) слідує, що грошові кошти в сумі 584 грн. 91 коп., які вносила відповідач на погашення кредиту за вказаним договором були зараховані на погашення комісії. За вказаних обставин, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, а саме: за договором № 2016014485001\~від 14\~грудня 2018\~року в\~сумі 18858\~грн.\~52\~коп.,\~до якої\~входить заборгованість за тілом кредиту в сумі 42751 грн. 83 коп. за вирахуванням суми грошових коштів, які були сплачені відповідачем та зараховані позивачем на погашення процентів, які сторони в належній формі не узгодили в сумі 23893 грн. 31 коп.;\~за договором\~№ 40018902178\~від 07\~червня 2021\~року в\~сумі 6098\~грн.\~81\~коп.\~(6683\~грн.\~54\~коп.\~ заборгованість\~за кредитом)\~+\~18\~коп.\~(проценти,\~нараховані в\~межах строку\~кредитування)\~-\~584\~грн.\~91\~коп.\~(кошти,\~сплачені відповідачем\~та зараховані\~позивачем на\~погашення комісії)\~=\~6098\~грн.\~81\~коп.),\~а всього\~24957\~грн.\~33\~коп.,\~у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Рябінін, Переверзєв та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги від 11 листопада 2025 року. Копією квитанції до прибуткового касового ордера від 11 листопада 2025 року підтверджується сплата відповідачем Адвокатському об`єднанню «Рябінін, Переверзєв та партнери» 9000 грн. за договором б/н від листопада 2025 року. Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою\~статті 141\~ЦПК України\~передбачено,\~що при\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~ репутацію\~сторони або\~чи викликала\~справа публічний\~інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем документально підтверджено понесення витрат на сплату судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. Відповідачем документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (23,04%), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 558 грн. 12 коп. Крім того, з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 6926 грн. 40 грн. (100% - 23,04%) = 76,96%; 76,96% від 9000 грн. = 6926 грн. 40 грн.). Разом з тим, частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. А тому, враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України та те, що на позивача покладено більшу суму судових витрат, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 6368 грн. 28 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial