Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі також позивач, ТОВ «Споживчий центр», кредитодавець, кредитор) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] , позичальник). Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 25.02.2023-100002700 (надалі також договір № 25.02.2023-100002700 від 25.02.2023, договір. кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 10000,00 грн, строком на 42 дні, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Позивач свої зобов`язання за означеним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн, докази чого додані до позовної заяви. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 21200,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 11200,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення на його користь із відповідача заборгованості за договором № 25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 у загальному розмірі 21200,00 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із суми судового збору. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав, у судові засідання не з`явився. Жодних клопотань та/або заяв від відповідача не надходило. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 29 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», за підписом представника позивача Літовченко Ольги Олександрівни (а.с. 28). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 02.10.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 04.11.2025 (а.с. 28-29). У позовній\~заяві представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує (а.с. 9). З огляду на зазначене клопотання, в судові засідання 04.11.2025 та 01.12.2025 представник позивача не з`явилася. Про дати, час і місце судового розгляду позивач повідомлявся належним чином. У судові засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань не надходило. Судове засідання 04.11.2025 відкладалося з огляду на неявку відповідача та надання йому можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову. До суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із судовими повістками відповідачу із позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 18.10.2025, та «відмова», проставленою 20.11.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку із неявкою відповідача, який вважається належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 01.12.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 25 лютого 2023 року [PERSON] , вивчивши умови пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), прийняв пропозицію укласти кредитний договір на запропонованих і погоджених із ним умовах і порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 20-24). Відтак, 25.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 25.02.2023-100002700, шляхом надання відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), який підписано відповідачем електронним підписом - відповідним одноразовим ідентифікатором (А121), який було направлено на фінансовий номер відповідача (а.с. 21). Також вказаним ідентифікатором відповідач підписав додаток до анкети позичальника (а.с. 22-23). Згідно із п. 3.1 означеного договору (оферти) №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктами 3.2, 4.3 договору №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Згідно із заявкою від 25.02.2023 (п. 1-7) (а.с. 20-22) дата надання/видачі кредиту 25.02.2023; сума кредиту: 10000,00 грн, строк, на який надається кредит 42 дні з дати його надання; дата повернення кредиту 07.04.2023. При цьому, умови щодо процентів за користування кредитними коштами (п. 6-7 заявки щодо кредитного договору №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023) такі: 1) процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ» (14 днів з дня надання кредиту (первинний період) та період, який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів (період «Економ); 2) процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3,0% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту від 25.02.2023, який підписаний відповідачем електронним підписом - відповідним одноразовим ідентифікатором (А121) (а.с. 20-21). ТОВ «Споживчий\~центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження означеного позивач надав квитанцію системи LiqPay від 25.02.2023 (а.с. 19), відповідно до якої ТОВ «Споживчий центр» 25.02.2023 о 20:01 год перерахувало кошти на суму 10000,00 грн на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , ID операції [NUMBER] , призначення платежу: Видача за договором №25.02.2023-100002700. В матеріалах справи міститься договір про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020, укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 14-16), з огляду та на підставі якого була здійснена означена транзакція та надані кредитні кошти відповідачу. Такий спосіб перерахування коштів у рахунок кредиту визначено умовами кредитного договору. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та та дердавне регулювання ринків фінансових послуг», а також, зокрема, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору (п. 13.12 кредитного договору (оферта). Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних та належних і допустимих доказів, що свідчать про погашення заборгованості за кредитним договором або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Із довідки-розрахунку про стан заборгованості (а.с. 13) вбачається, що заборгованість за кредитним договором №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 становить 21200,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 10000,00 грн, заборгованість за відсотками 11200,00 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з п. 1-1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних\~правовідносинах саме\~на позивача\~покладено обов`язок\~довести факт\~укладення між\~сторонами кредитного\~договору та\~прострочення виконання\~позичальником взятих\~на себе\~зобов`язань,\~а на\~відповідача -\~спростувати розмір\~існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка\~аргументів учасників\~справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що договір № 25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 укладено між сторонами в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови кредитного договору. Кредитний договір №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за кредитним договором №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 становить 21200,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 11200,00 грн. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідача. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник) також заборгованість за відсотками. Щодо стягнення суми основного боргу. Як встановлено судом, відповідачу були перераховані кошти у розмірі 10000,00 грн на виконання умов кредитного договору. Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору і заявці відповідача. Відповідачем не спростовано факт отримання ним кредитних коштів та розмір кредиту (основного боргу). Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 10000,00 грн за кредитним договором №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023. Належних доказів того, що відповідач повернув кредитні кошти у сумі 10000,00 грн за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 10000,00 грн основного боргу. Щодо заборгованості зі сплати процентів. За розрахунками позивача, розмір процентів, які має сплатити відповідач за кредитним договором, становить 11200,00 грн. В розглядуваному випадку розмір процентів (2 % (процентна ставка «Економ») та 3,0% (процентна ставка «Стандарт») в день) та строк кредитування (42 дні) визначені договором. Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем з 25.02.2023 по 07.04.2023, тобто, в межах строку кредитування (42 дні), що узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц. Зважаючи на умови пунктів 6-7 заявки від 25.02.2023, суд зазначає, що за користування кредитними коштами, в межах строку кредитування - 42 дні з дати надання кредиту (тобто, з 25.02.2023 по 07.04.2023) відповідач мав сплатити: 1) за\~процентною ставкою\~«Стандарт» -\~3,0%\~за 28\~днів проценти в розмірі 8400,00 грн (10000 грн х 3,0% х 28 днів), 2) за процентною ставкою «Економ» - 2% в день за 14 днів проценти в розмірі 2800,00 грн (10000 грн х 2% х 14 днів), а всього процентів за загальний період з 25.02.2023 по 07.04.2023 11200,00 грн. Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за кредитним договором, матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за договором №25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 в сумі 11200,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду та на підставі ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а також зважаючи на приписи ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку\~пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами,\~суд,\~оцінивши,\~відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів,\~наявних в\~справі,\~у їх\~сукупності,\~враховуючи все\~вищевикладене,\~прийшов до\~переконання,\~що позов\~підлягає задоволенню,\~а саме\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованості за кредитним договором № 25.02.2023-100002700 від 25.02.2023 в розмірі 21200,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 11200,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00041740 від 26.09.2025 (а.с. 1). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved