Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

25.09.2025 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Романенка М.Е. звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 103974546 від 15.06.2021 у сумі 24 840 грн. Позов мотивований тим, що 15.06.2021 між відповідачкою та ТОВ «МІЛОАН» було укладено Договір про споживчий кредит № 103974546 (далі - Договір) на умовах строковості, зворотності, платності. Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до умов Договору ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачці кредит на споживчі цілі в сумі 6 000 грн., строком на 30 днів з можливою пролонгацією, зі сплатою процентів за користування кредитом - 1 800 грн., нарахованою за ставкою - 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 24 840 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 6 000 грн., заборгованість за відсотками - 18 840 грн. 30.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги № 09Т, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників ТОВ «МІЛОАН», в тому числі й до відповідачки за кредитним договором № 103974546 від 15.06.2021. Добровільно відповідачка кредитну заборгованість не сплачує. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму зазначеної кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 26.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.10.2025. 06.10.2025 до суду від представника відповідача Хабла О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Однак вона зазначає, що у разі надання позивачем належних, допустимих та достатніх доказів отримання нею коштів, просить стягнути окрім заборгованості тіла кредиту в сумі 6 000 грн., проценти, сума яких не перевищує 1 800 грн. Відповідачка зазначає, що заявлена до стягнення сума заборгованості, зокрема, у частині процентів у розмірі 18 840 грн., є неправомірною та такою, що суперечить умовам договору та правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові справи №408/8199/16-ц від 24.05.2023, відповідно до якої проценти, обумовлені договором, за користування кредитними коштами мають нараховуватися лише в межах строку дії кредитного договору, що у конкретному випадку складає 30 днів. За межами цього строку кредитор вправі вимагати стягнення суми боргу з урахуванням положень ст.625 ЦК України. Відповідачка наголошує, що кредитний договір було укладено на строк 30 днів (з 15.06.2021 року до 15.07.2021 року) під 1% на день, а тому нарахування процентів (плати за користування кредитом) є можливим виключно в межах визначеного договором строку кредитування. Відповідачка зазначає, що із розміру тіла кредиту максимальна сума процентів, яка підлягала б сплаті, не повинна перевищувати 1 800 грн., а нарахування 18 840 грн. є неправомірним. Крім того, відповідачка зауважує на відсутність у матеріалах справи ліцензій, які надають позивачу право на нарахування та стягнення процентів. Також за твердженнями відповідачки позивачем не надано доказів підписання договору шляхом акцептування за допомогою аналога власноручного підпису у формі одноразового ідентифікатора (ЕПОІ), що є обов`язковим згідно із Законом України «Про електронну комерцію», а надана копія Платіжного доручення № 28777221 на суму 6 000 грн. не є належним і допустимим доказом, оскільки не містить всіх обов`язкових реквізитів та інших первинних бухгалтерських документів (меморіальний ордер, виписка по рахунку). Крім того відповідачка зазначає про відсутність доказів належності саме їй номеру карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти. Також відповідачкою заявлено клопотання про витребування від позивача належних доказів (первинні бухгалтерські документи, які підтверджують надання їх кредитних коштів, у тому числі оригінали платіжного доручення з відміткою банку, виписки з регістрів бухгалтерського обліку, проводки та оригінал електронного кредитного договору). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, відповідачка заявляє клопотання про їх зменшення до 1 000 грн., мотивуючи відсутністю доказів оплати позивачем таких витрат, а також неспівмірністю заявленої суми в розмірі 5 000 грн. зі складністю справи, яка є малозначною. Ухвалою суду від 07.10.2025 клопотання представника відповідача Хабла О.Г. про витребування доказів задоволено; зобов`язано позивача надати суду первинні бухгалтерські документи, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів (меморіальні ордери тощо), у тому числі належний доказ - оригінал платіжного доручення № 28777221 від 15.06.2021 року на суму 6 000 грн, з відміткою банківської установи про перерахування коштів; виписи з регістрів бухгалтерського обліку, проводки яких підтверджують надання відповідачу саме кредиту від позивача; оригінал електронного кредитного договору № 103974546 від 15.06.2021 року. 10.10.2025 до суду від представника позивача Романенка М.Е. надійшла відповідь на відзив у якій заперечує проти доводів відповідачки та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо факту укладення кредитного договору позивач зазначає, що електронний договір було укладено відповідачкою із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, що регулює електронну комерцію. Зокрема, акцептування пропозиції позивача відбулося шляхом використання одноразового пароля (ОТР), який було надіслано на підтверджений номер мобільного телефону відповідачки [NUMBER] , а тому відповідно до частин 6 та 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», використання одноразового ідентифікатора (в даному випадку - одноразового пароля) для підписання електронного правочину прирівнюється до власноручного підпису і вважається належним способом укладення договору. Також позивач звертає увагу, що номер телефону [NUMBER] , що вказаний в Кредитному договорі № 103974546 від 15.06.2021, співпадає з інформацією, яка була зазначена при заповнені даних відповідачки у шапці відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості, що підтверджує факт власноручного заповнення відповідачем зазначених даних під час укладання кредитного договору. Позивач зазначає, що, факт укладення кредитного договору між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та [PERSON] підтверджується належним чином оформленою електронною документацією, а заперечення відповідача щодо відсутності ЕПОІ або неналежності підпису є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам спеціального законодавства. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором позивач зазначає, що проценти за користування кредитом: 1800 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також згідно п.1.6. Кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, умови та особовості застосовування типу процентної ставки умовами Договору визначались окремо у п.п.2.2., 2.3. Позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 , яка зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Також позивач посилається на актуальну практику Верховного Суду, що ґрунтується на тому, що проценти в розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України (плата за надану банківську послугу - кредит) не можуть бути ототожнені із 3 % річних як заходу цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, встановленої законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання i є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (див. зокрема, постанову BП BC від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Позивач зазначає, що згідно з п.7.1. Кредитного договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору; строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань; сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього Договору кредитні кошти не будуть відправлені Товариством та/або не будуть отримані Позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього Договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в Особистому кабінеті. Поряд з цим, відповідно до п.2.3.1.1. Кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.com.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Згідно п.2.3.1.2. Кредитного договору, Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Оскільки, Відповідач 15.07.2021 кредит в сумі 6 000,00 грн. не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов Кредитного договору, з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п.п.1.5.2, 2.3.1.1 Кредитного договору та за п.п.1.6, 2.3.1.2 Кредитного договору, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Кредитного договору та спростовує доводи Відповідача про стягнення процентів за користування кредитом після визначеного періоду (строку) кредитування. Підтвердженням законності нарахування заборгованості за відсотками слугує Деталізований розрахунок заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за Договором про споживчий кредит № 103974546 від 15.06.2021, який сформований первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Отже позивач стверджує, що виходячи з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 - факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами - є нічим іншим як визнання вище наведеного кредитного договору таким що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених Кредитним договором. Щодо факту перерахування коштів позивач вважає зазначає, що доводи Відповідача про неналежність Платіжного доручення № 28777221 через відсутність відмітки «Проведено банком» також спростовуються, оскільки надана копія платіжного доручення є достатнім доказом для підтвердження факту перерахування коштів. Позивач стверджує, що кошти були перераховані саме на картковий рахунок, вказаний відповідачем під час реєстрації та акцептування пропозиції, що підтверджується Умовами кредитування. На заперечення відповідача щодо відсутності ліцензії, позивач вказує, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є фінансовою установою, включеною до відповідного державного реєстру, що підтверджує її право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг, і окрема ліцензія для цього не потрібна. Щодо клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач стверджує, що заявлені до стягнення витрати у сумі 5 000 грн. є обґрунтованими та підтвердженими належними документами. Таким чином позивач просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 10.10.2025 до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про виконання ухвали суду від 07.10.2025, а також клопотання про витребування доказів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 13.10.2025 до суду від представника відповідачки Хабла О.Г. надійшло заперечення на клопотання позивача, в якому просить відмовити у витребуванні доказів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 13.10.2025 клопотання представника позивача Романенка М.Е. про витребування доказів задоволено; зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] відкритого у банку станом на 15.06.2021; виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] в період з 15.06.2021 по 20.06.2021; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. Ухвалою суду від 27.10.2025 відкладено розгляд наданої справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 25.11.2025 задля забезпечення можливості виконання ухвали суду про витребування доказів, оскільки витребувані докази мають значення для вирішення справи. 18.11.2025 до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані докази. Сторони, їх представники належним чином повідомлені про розгляд справи. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.06.2021 року між сторонами було укладено Договір про споживчий кредит № 103974546. Твердження відповідачки щодо відсутності її підпису спростовуються наявними в матеріалах справи копіями електронної документації та Договору, а також встановленим фактом використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору - S66802 для акцептування оферти, який був надісланий на її номер мобільного телефону [NUMBER] , що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 6 000 грн. підтверджується витребуваними судом доказами, а саме інформацією від АТ КБ «ПриватБанк», яка свідчить про наявність у відповідачки карткового рахунку № [NUMBER] та випискою по рахунку, що засвідчує фактичне перерахування на рахунок її кредитних коштів, що спростовує доводи відповідачки про неналежність Платіжного доручення. 30.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення прав вимоги № 09Т, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників ТОВ «МІЛОАН», в тому числі й до відповідачки за кредитним договором № 103974546 від 15.06.2021. Щодо нарахування відсотків, судом встановлено, що Договір не був розірваний, а відповідачка не виконала свої зобов`язання у встановлений строк та продовжувала користуватися кредитними коштами. Посилання відповідачки на обмеження нарахування 30 днями не відповідає умовам Договору, згідно з яким строк його дії обчислюється до моменту повного фактичного виконання зобов`язань (п. 7.1. Договору). Нарахування процентів здійснювалось згідно п.1.5.2 договору за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та згідно п.п.1.6 за користування кредитом у розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, оскільки відповідно до п 2.3.1.1.Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.com.ua/s/documents, що є невід`ємною частиною цього Договору. Окрім того для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Також відповідно до п. 2.3.1.2 Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору Отже, нарахування відсотків у сумі 18 840 грн. за період до 05.02.2025 року є правомірними та підтверджуються копією деталізованого розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів справи. Оскільки відповідачка не надала суду доказів повернення основної суми кредиту чи сплати нарахованих відсотків, утворилася загальна заборгованість, яка підлягає стягненню у повному обсязі. Згідно з наданою позивачем копією розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість становить в сумі 24 840 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 6 000 грн., заборгованість за відсотками - 18 840 грн. З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язань не пояснювала. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15- ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15.01.2025 року у справі № 753/16762/15-ц. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За таких обставин неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Відповідно до ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На день розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачкою досі не виконані, заборгованість не сплачена. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит № 103974546 від 15.06.2021 у сумі 24 840 грн. в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 6 000 грн., заборгованість за відсотками - 18 840 грн. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За таких обставин, враховуючи умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Щодо твердження відповідачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, копію додаткової угоди копію Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, копію акту про надання правничої допомоги, копію детального опису робіт виконаного адвокатом, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 5 000 грн. слід зменшити до 1 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved