Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2017. Від шлюбних відносин у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2023 шлюб між було розірвано. Позивач вказує, що відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере, не цікавиться життям сина та доньки, не виявляє бажання бачитися і спільно проводити час. Відповідач свідомо уникає виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей і не має наміру цього змінювати. На сьогоднішній день малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають зі своєю матір`ю, та вітчимом [PERSON] однією сім`єю, який прихильно ставиться до малолітніх дітей, цікавиться їх життям, бере активну участь в їх вихованні та утриманні, робить все можливе, щоб стати справжнім прикладом для підростаючих дітей. Позивачка та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідач жодного разу не відвідував та навіть не телефонував з приводу участі у вихованні дітей, взагалі не цікавиться життям дітей, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не має бажання брати участь у спілкуванні, вихованні та утриманні своїх дітей. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернулася до суду із відповідним позовом. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09.06.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Позивач та її представник адвокат Усенко А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , також зазначили, що відповідач позов визнав. Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, 13.06.2025 на адресу суду надійшла заява [PERSON] в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі, проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківські обов`язки не виконує. Також додали, що діти своїм батьком вважають теперішнього чоловіка позивачки [PERSON] , який дбає про них та докладає зусиль для їх розвитку. Перешкод у спілкуванні з дітьми позивач не чинила. Бабуся малолітніх дітей [PERSON] надала пояснення, які характеризують повну відсутність батька в житті дітей, хоча остання неодноразово прохала [PERSON] прибути до місця мешкання дітей та погратися з останніми. Крім того, остання пояснила, що на сьогоднішній день батько дітей не цікавиться та не приймає ніякої участі в житті дітей, фінансово також їм не допомагає. Заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката Усенко А.О., показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження дитей Серії [NUMBER] , Серії [NUMBER] (а.с.12-13). Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2023 шлюб між сторонами було розірвано(а.с.16-17). Згідно з витягом з Реєстру Дніпровської територіальної громади від 25.05.2025 [PERSON] , [INFO] , з 28.08.2017 та [PERSON] , [INFO] , з 21.05.2025 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно з відповіддю на запит від 30.05.2025 Акціонерного товариства "Українська залізниця" Філія "Центр охорони здоров`я" Дніпровська клінічна лікарня на залізничному транспорті, [PERSON] та [PERSON] перебувають під медичним наглядом дитячого поліклінічного відділення з народження, декларація укладена лікар педіатр [PERSON] діти проходить планові профілактичні огляди, на прийом до лікаря з дитиною приходить мати. Батько [PERSON] до планового огляду обох дітей в дитяче поліклінічне відділення не відвідував, станом здоров`я дітей не цікавиться(а.с.23). Згідно з довідкою, виданої Дніпровською гімназією № 62 Дніпровської міської ради від 29.05.2025 № 211 [PERSON] навчається в 1-Б класі Дніпровської гімназії № 62 Дніпровської міської ради. Мати дитини, [PERSON] , бере активну участь у вихованні сина, цікавиться його навчанням, відвідує батьківські збори. Батько дитини, [PERSON] у батьківських зборах участі не брав, контакту з класним керівником не підтримує, гімназію не відвідує, навчанням не цікавиться(а.с.22). 14.06.2024 позивачка уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , актовий запис № 427(а.с.18). Від вказаних шлюбних відносин у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.19). За місцем роботи [PERSON] характеризується як кваліфікований фахівець, з підлеглими поводиться коректно, вимагає чіткого виконання поставлених завдань, не боїться нести відповідальність за прийняті рішення, здатна їх відстоювати, доводити до логічного завершення, володіє всіма якостями керівника підприємства, які дають можливість ефективно їх використовувати в управлінні. Зазначена інформація підтверджується характеристикою з ТОВ «ДНІПРО ТМТ» вих. № 19 від 02.06.2025(а.с.20). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" від 02.06.2026, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не зняту чи непогашену судимість не має, у розшуку не перебуває(а.с.21). Розпорядження Голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №252-від 11.08.2025 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.50-52). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оцінюючи доводи сторони позивача, в тому числі поведінку батька до і після подання позову про позбавлення його батьківських справ, судом встановлено таке. Згідно із заявою, посвідченою приватним нотаріусом Лозенко В.В., батько малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи за своєю справжньою волею без стороннього фізичного та морального тиску, розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, відмовився від подальшого виховання та утримання своїх малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , та надав добровільну безумовну згоду на усиновлення його малолітніх дітей [PERSON] (а.с.40). Зазначені фактори також враховані у висновку органу опіки та піклування, який надано до суду, в якому відображено, що [PERSON] надав письмову заяву від 24.07.2025 про згоду на позбавлення його батьківських прав, а також нотаріально посвідчену згоду на усиновлення його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] , а також на вирішення питань про подальшу долю дітей за йог відсутністю(а.с.51). Малолітні [PERSON] та [PERSON] , разом з матір`ю та її чоловіком а також братиком [PERSON] проживають разом у Чечелівському районі м.Дніпра. Біологічний батько дітей [PERSON] тривалий час проживає окремо та не підтримує контактів з дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не проявляє до них інтересу, зазначені обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] у нотаріально посвідченій заяві від 29.05.2025 та у заяві від 13.06.2025 адресованої до суду про розгляд справи без його участі зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.32,40). Отже, біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дітей, а він не має наміру приймати участі у їх вихованні . У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). Врахрвуючи викладене, суд вважає, що біологічний батько добровільно пішов з життя своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не спілкується з ними, не виявляє інтересу до дітей та їх внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання ними розвитку та освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розриву психоемоційних зв`язків між батьком та дітьми . Біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дітей , та він не має наміру приймати участі у вихованні дітей. Своїми діями та бездіяльністю відносно дітей, відповідач не має бажання змінити ставлення до виховання та утримання своїх дітей. Діти проживають зі своє матір`ю, та її чоловіком, які піклуються про них, утримують, доглядають, розвивають та спілкуються з ними в необхідному обсягу. Батько дітей фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, усі вище викладені факти свідчать про безпідставне ставлення відповідача до своїх дітей, про байдужість та повне ігнорування життя своєї доньки та сина. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей через винну поведінку відповідача, який свідомо нехтує у спілкуванні з донькою та сином. З метою захисту найвищих інтересів дітей, для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved