Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами, посилаючись на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та відповідачем 22 березня 2024 року було укладено договір позики № 79251328, відповідно до умов якого позичальник отримав позику. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики № 79251328 від 22 березня 2024 року перейшло до ТОВ ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16\~770,00 грн, яка складається з: 7500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 5625,00 грн заборгованість за відсотками; 3645,00 заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та відповідачем 23 березня 2024 року було укладено кредитний договір № 100308959, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит. 30 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30072024/2, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 100308959 від 23 березня 2024 року перейшло до ТОВ ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 30072024/2 від 30 липня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 13\~365,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 9108,00 грн заборгованість за відсотками; 690,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 567,00 грн заборгованість за неустойкою (пеня, штраф). У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та договору позики, що стало підставою для утворення заборгованості, ТОВ ФК «ЄАПБ» просить стягнути з боржника заборгованість у загальному розмірі 30 135,00 грн. Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Какун А. С. у судове засідання, призначене для розгляду даної справи по суті на 28 листопада 2025 року о 10 год 00 хв, не з`явилася, у позовній заяві розгляд справи просить проводити за її відсутності, вказує, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив, відзив на позов не надіслав. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1896566 від 15 жовтня 2025 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] за вказаною адресою судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відмовився». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 28 листопада 2025 року о 10 год 00 хв. Тому у зв`язку з відмовою [PERSON] від отримання судової повістки суд вважає, що останній повідомлений належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Як встановлено судом, 22 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 79251328, відповідно до умов якого позичальник отримав позику у сумі 7500,00 грн під 2,5 % на день строком на 30 днів. Крім того, 23 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100308959, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на суму 3000,00 грн під 2,06 % на день строком на 345 днів. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників за відповідними договорами, вказаними у реєстрі боржників. 28 липня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «ЄАПБ» уклали Додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, де сторони передбачили обов`язок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» повідомити боржників про відступлення права вимоги. 13 червня 2022 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «ЄАПБ» уклали Додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно з якою договір факторингу дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. 30 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 30072024/2, згідно якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 16\~770,00 грн, яка складається з: 7500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 5625,00 грн заборгованість за відсотками; 3645,00 заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 30072024/2 від 30 липня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 13\~365,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 9108,00 грн заборгованість за відсотками; 690,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 567,00 грн заборгованість за неустойкою (пеня, штраф). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15. Як вбачається із наявних по справі доказів, [PERSON] не здійснив погашення кредитної заборгованості на користь ТОВ ФК «ЄАПБ». Наявність заборгованості за договором позики № 79251328 від 22 березня 2024 року в сумі 13\~125,00 грн (7500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 5625,00 грн заборгованість за відсотками), за кредитним договором № 100308959 від 23 березня 2024 року в сумі 12 798,00 грн (3000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 9108,00 грн заборгованість за процентами; 690,00 грн заборгованість за комісією) підтверджується також розрахунками заборгованості, наявними у матеріалах справи. За вказаних обставин, позов підлягає до часткового задоволення у сумі 25\~923,00 грн. Що стосується позовних вимог ТОВ ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою за договором позики № 79251328 від 22 березня 2024 року в розмірі 3645,00 грн та неустойки за кредитним договором № 100308959 від 23 березня 2024 року в розмірі 567,00 грн, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~(п. 91 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~(п. 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (п. 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.19). - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п. 128 постанови). У даній справі позивач посилається на нарахування процентів поза межами строку кредитування і кваліфікує їх у представленому розрахунку як проценти за «понадстрокове користування позикою». З огляду на вище зазначену практику, суд вважає необґрунтованим нарахування позикодавцем процентів за правомірне користування позикою поза межами строку кредитування. Тому у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з позичальника 3645,00 грн заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою за договором позики № 79251328 від 22 березня 2024 року слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України). Пунктом 3 частини першої\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану",\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022\~року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу. Відтак у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з позичальника неустойки за кредитним договором № 100308959 від 23 березня 2024 року в розмірі 567,00 грн за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки також слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 2604,77 грн (25\~923,00 ? 3028,00 ? 30 135,00 = 2604,77). На підставі ст.ст. 509, 512, 514, 516, 517, 526, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial