Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 квітня 2023 р. на 24 км траси Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса Setra S 317 д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та ще 9 автомобілів, в тому числі автомобіля RAVON R4 д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2023 р. [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Відповідно до Звіту № 462 від 21.04.2023 року, матеріальний збиток, завданий власникові внаслідок пошкодження автомобіля RAVON R4 н.3. AК0034CP, становить 7 177.89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.04.2023р. (100 дол. = 3656.9 грн.) становило 260488.32 грн. Згідно цього звіту ринкова (залишкова) вартість автомобіля RAVON R4 н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані складала 28 357.36 грн. (або 775.45 дол. США.) Тобто, в результаті ДТП позивачу була завдана пряма матеріальна шкода у розмірі 260488.32 - 28357.36 = 232 130.96 грн., що еквівалентно 6 402.44 дол. США. Оскільки в результаті ДТП винуватцем аварії було пошкоджено 9 автомобілів СК «Перша», з урахуванням ліміту відповідальності страхової компанії визначеного на одного потерпілого, 04.04.2024р. перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 85 688.89 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 04.04.2024р. (100 дол. США = 3919.53 грн.) було еквівалентно 2186.2 дол. США. Тобто, на момент пред?явлення позову позивачу ще не відшкодована матеріальна шкода у розмірі 6402.44 - 2186.2 = 4 216.24 дол. США, що з урахуванням офіційного курсу НБУ, станом на 06.08.2024р. (4119.66 грн. за 100 дол. США), становить 173 694.75 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 173 694 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2024 року за вищевказаною позовною заявою відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. До суду позивач не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 квітня 2023р. на 24 км. траси Київ-Чол відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса Setra S 317 н.3. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та ще 9 автомобілів, в т.ч. автомобіля RAVON R4 н.3. АКО034СР, який належить позивачу - [PERSON] . За результатами досудового розслідування та судового розгляду справи винним у даній дорожньо-транспортній пригоді, визнано водія автобусу - [PERSON] , якого, ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 28.11.2023р., було звільнено від кримінально відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. (справа N? 369/5931/23). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, факт настання та обставини означеної дорожньо-транспортної пригоди встановлені рішенням суду і доказуванню не підлягають. Зважаючи на те, що саме Відповідач, як водій транспортного засобу Setra S 317 д.н.з. [NUMBER] , як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 369/5931/23, які надані суду для огляду, обвинувачений [PERSON] вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, примирився з потерпілим [PERSON] , останній до нього претензій не має, та ухвалою від 28.11.2023 року клопотання захисника Слакви-Марчук Н. В. в інтересах обвинуваченого [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим задоволено. Звільнено [PERSON] , [INFO] ,, від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст.\~46\~КК України, а кримінальне провадження відносно нього за №\~12023111050001186 від 03\~квітня 2023\~року з цих підстав закрито, то безпосередньо саме на нього, покладається зобов`язання з відшкодування збитків, спричинених внаслідок зазначеної ДТП. Вказана ухвала набрала законної сили та не оскаржувалась. Пунктом 3 ч.2 ст.11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова\~відповідальність винної\~особи на\~момент настання\~ДТП була\~застрахована в\~Приватному акціонерному\~товаристві «Страхова\~компанія «Перша»,\~відповідно до\~полісу ЕР-212930914.\~На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, звернувся до ПАТ «СК «Перша», з заявою про страхове відшкодування. Згідно звіту № 462 від 21.04.2023р. про оцінку автомобіля позивача, проведеного СК «Перша» відповідно до вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням зносу автомобіля RAVON R4 н.3. [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові внаслідок пошкодження автомобіля, становить 260488,32 грн. Згідно цього звіту ринкова (залишкова) вартість автомобіля RAVON R4 н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані складала 28\~357,36 грн. Тобто, в результаті ДТП позивачу була завдана пряма матеріальна шкода у розмірі 260488,32 28 357,36 = 232\~130,96 грн. Оскільки в результаті ДТП винуватцем аварії було пошкоджено 9 автомобілів СК «Перша», з урахуванням ліміту відповідальності страхової компанії визначеного на одного потерпілого, 04.04.2024р. перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 88\~888,89 3\~200,00 = 85\~688,89 грн., де 88\~888,89 грн. вартість збитку (ліміту відповідальності); 3\~200,00 грн. - франшиза, що підтверджується платіжним дорученням № 2444 від 04.04.2024 р. Тобто, на момент пред`явлення позову позивачу ще не відшкодована матеріальна шкода у розмірі 232\~130,96 85\~688,89 = 146\~442,07 грн. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги Позивача до Відповідача щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої у вказаній ДТП, підлягають частковому задоволенню, а тому з Відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 146\~442,07 грн. Так, нормами\~ст. 979 ЦК України\~визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1\~ст. 988 ЦК України\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з п.3 ч.1\~ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У ч.1\~ст. 25 Закону України «Про страхування»\~визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку\~ст.141 ЦПК України. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial