Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відрилась спадщина на все її майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 7,6828 га, кадастровий номер: 3520380800:02:000:9101. Відповідно до складеного [PERSON] за життя заповіту від 03.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Кібальнік О.Ф., саме позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем вказаної земельної ділянки. Інших спадкоємців, які б заявляли свої вимоги відносно спадкового майна, немає, та спадкова справа не заводилася і спадщина відповідно ніким іншим не прийнята. У зв`язку з тим, що у позивача виникла необхідність в оформленні цієї спадщини, в чому йому було відмовлено завідуючою Олександрійської районної державної нотаріальної контори по причині пропуску строку для прийняття спадщини, про що свідчить лист-відмова за № 63802-31 від 30.07.2025. Також зазначив, що між позивачем та [PERSON] за життя були товариські стосунки, в разі потреби він їй допомагав. У зв`язку з тим, що [PERSON] не доводиться йому кровним родичем і він не міг знати про заповіт на його ім`я, тому вважає, що з поважних причин ним пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Просить суд визначити додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття цієї спадщини. Ухвалою суду від 12.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.09.2025. Ухвалою суду від 07.10.2025 витребувано від Другої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області належним чином завірену копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , видане 25.07.2025 Олександрійським відділом ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.14). Відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 28.07.2025 № 731 [PERSON] з 25.09.2001 до своєї смерті [INFO] проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з листа Другої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської областівід 30.07.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини та має право звернутися до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11). Відповідно до копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Кібальнік О.Ф. 03.03.2020 р., [PERSON] , [INFO] , заповіла [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку, площею 7,6828 га, кадастровий номер: 3520380800:02:000:9101 (а.с.13). Згідно з листом Другої олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 13.10.2025 № 834/01-16 (а.с.36) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.10.2025 № 82862799 (а.с.37), спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] відсутня. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Зі змісту п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі №756/957/18 (провадження №61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для застосування, позивач звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , пропустив шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). Суд враховує принцип легітимних очікувань, який пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно», зокрема, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (заява №44912/98, п.52). Водночас, цивільне законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Судом, як вказано вище, встановлено, що до звернення позивачем спадкова справа після померлої не заводилась, що свідчить про те, що інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом. Інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися, заяви про прийняття спадщини, крім позивача, іншими особами подані не були. \~ \~ \~ \~Позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом. Інші спадкоємці відсутні, територіальна громада не заперечує права позивача на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Суд приймає до уваги, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що йому не було відомо про складений [PERSON] заповіт на його ім`я, і спадкодавець не приходиться кровним родичем позивачу, що стало причиною пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і слід визначити строк, у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців, і таким достатнім строком є два місяця, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Outcome: approved