Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

[PERSON] 01.08.2025 року звернувся з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, вказавши третьою особою виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2015 р., від шлюбу мають двоє дітей, доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Більше року з відповідачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, справа перебуває на розгляді в суді. Після припинення подружніх відносин з відповідачкою вони фактично сімейних відносин не підтримують. Він самостійно займається вихованням доньки [PERSON] , яка проживає спільно з ним, донька Зара проживає з відповідачкою. Доньку [PERSON] він забезпечує, доглядає, піклується про її стан здоров`я, так як має достатній дохід для утримання доньки, має відповідні умови для проживання доньки, яка почуває себе безпечно та спокійно з ним. Відповідач самостійно утримує доньку [PERSON] , проживають в іншому місті, матеріально утримувати доньку [PERSON] , не допомагає. Позивач просить суд винести рішення яким: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з ним із самостійним вихованням дитини батьком без участі матері [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити. Суду позивач пояснив, що з відповідачкою спільно не проживають біля року, шлюб з нею розірвано, відповідачка разом із меншою донькою проживає окремо в іншій області, вона старшою донькою не опікується, не цікавиться нею, матеріально не допомагає утримати дочку. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. До суду надав висновок про розв`язання спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Малолітня [PERSON] суду пояснила, що вона бажає проживати із батьком, батько забезпечує її крім навчання в гімназії навчанням в позашкільних закладах, мати нею не цікавиться, живе окремо, зайнята молодшою донькою. Ухвалою суду від 12.08.2025 року відкрито провадження у справі, призначено по справі підготовне судове засідання. Ухвалою суду від 10.09.2025 року зобов`язано орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 10.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 29.09.2015 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницької області який розірвано рішенням суду від 28.08.2025 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей(а.с.8-9). Відповідачка із молодшою донькою біля року проживають окремо в с.Припруття Чернівецького району Чернівецької області. Позивач проживає разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.10-11) та актом перевірки паспортного режиму від 30.07.2025 року (а.с.16). Позивач піклується про здоров`я доньки [PERSON] , [INFO] , медичний заклад відвідує регулярно з донькою, що підтверджується довідкою ТОВ «ЦСМ» від 29.07.2025 р. Донька навчається в Першій приватній гімназії Кам`янець-Подільского Хмельницької області, з усіх питань пов`язаних з навчанням дитини з адміністрацією закладу систематично контактує виключно позивач, щоденно привозить дитину до школи і забирає з навчання. Мати дитини навчанням дитини в гімназії не цікавиться, протягом навчального року не мала контактів з адміністрацією закладу. Вказані обставини підтверджуються довідкою навчального закладу № 40 від 28.07.2025 р. На виконання ухвали суду від 10.09.2025 року, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] ». Згідно вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до їх неповнолітної доньки [PERSON] та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої доньки позивача [PERSON] [INFO] суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої доньки з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з позивачем, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] . При цьому суд враховує висновок органу опіки та піклування по справі, затверджений рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 09.10.2025 р. №769, яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання доньки [PERSON] [INFO] , з батьком [PERSON] [INFO] , - позивача по справі, надані позивачем письмові докази, а також пояснення в суді свідків [PERSON] , [PERSON] , пояснення в суді малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне вказати, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з донькою та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. В зв`язку із викладеним, на переконання суду, вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини підлягають до задоволення. Відповідач матеріальної допомоги позивачу на утримання доньки не надає. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідач є особою працездатного віку, має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] , вимоги позивача визнала. На підставі викладеного, враховуючи зміст позовних вимог позивача, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved