Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До Пересипського районного суду м. Одеси звернулася позивачка, в інтересах якої діє адвокат Гинку Юлія Миколаївна з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", в якій просить суд стягнути з Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (код ЄДРПОУ: 32416773, адреса: м. Одеса, вул. Лиманна, буд. 170) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 147 845,34 (сто сорок сім тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 34 копійки, судовий збір у розмірі 1182,76 (одна тисяча сто вісімдесят дві грн 76 коп.) гривні, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 червня 2020 року позивача було прийнято на посаду реєстратора до ДП "Клінічний санаторій імені Пирогова ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". 08.04.2023 року на підставі наказу № 48 від 04.08.2023 року позивача звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст.\~36\~КЗпП України - за угодою сторін. Станом на 03.06.2025 підприємство перед позивачем розрахувалося за невиплачену заробітну плату у сумі 17336,36 грн. В зв`язку з невиплатою у день звільнення позивача заробітної плати, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник позивача вказує, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ( [PERSON] ) за періоди, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб (довідка Пенсійного фонду України форми ОК-7 від 20.08.2025) нарахована сума фактичного заробітку у вересні 2021 року становить 6 000,00 грн за 22 робочі дні у вересні та у жовтні 2021 року - 5 048,81 грн за 20 робочих днів у жовтні. Разом за два місяці нараховано 11 048,81 грн (6000,00 грн + 5048,81 грн за 42 (22+20) робочі дні. Тому середньомісячний заробіток позивача становить 263,07 грн (11048,81/42). На думку представника позивача із врахуванням викладеного, середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 09 квітня 2023 року по 03 червня 2025 року складає 147 845,34 грн, виходячи з такого розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача 263,07 грн. кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні 562 робочих дні, отже середній заробіток за час затримки розрахунку складає 263,07 грн х 562 робочих дні = 147 845,34 грн, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Також представник позивача наполягала, що позовна заява подана 02.09.2025 має принципово відмінний предмет та підстави від позовної заяви у справі №523/10375/24, рішення в якій ухвалено 03.02.2025. У попередній справі предметом позову було стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 17 336,36 грн, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди. Суд задовольнив позовні вимоги лише частково, стягнувши заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду, проте відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку через неправильний розрахунок позивача та відсутність довідки від роботодавця про заробітну плату. Предметом даного позову є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 147 845,34 грн за інший період затримки. Якщо у попередній справі час затримки розраховувався до дати ухвалення рішення суду, то у цій справі період затримки розраховується з 09 квітня 2023 року до 03 червня 2025 року, коли відбувся фактичний розрахунок через примусове виконання судового рішення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, також просила звернути увагу суду, на розбіжності між довідкою надану відповідачем про нарахування та виплату заробітної плати та довідкою за формою ОК-7, отриманою в управлінні Пенсійного фонду України. Також просила враховувати розмір заробітної плати саме за довідкою ОК-7, оскільки це є незалежний орган, де у відповідності до даної довідки розмір заробітної плати є більш об`єктивними ніж у наданій довідці відповідачем. Додатково просила стягнути з відповідача судовій збір у розмірі 1182, 76 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, заяв клопотань з приводу перенесення судового засідання, відзиву на позовну заяву не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Наказом про прийняття на роботу № 587/п від 12 червня 2020 року, [PERSON] прийнято з 15 червня 2020 року на посаду реєстратора служби збуту Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім.Пирогова» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Відповідно до наказів № 414, 444, 13, 15, 67-1, 108-1, 4, 27 про надання відпустки з 03.11.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 28.02.2022, з 01.03.2022 по 15.03.20022, з 16.03.2022по 24.08.2022, 24.08.2022 по 21.11.2022, з 09.121.2022 по 31.12.2022, з 20.01.2023 по 28.02.2023, 06.03.2023 по 30.04.2023 року позивачка перебувала у відпустці. Наказом № 48 від 08 квітня 2023 року, позивача було звільнено з такої посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. З розрахункового листка за квітень 2023 року, вбачається, що заборгованість по заробітній платі Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» перед позивачем складає 17336,36 грн. У зв`язку з тривалою затримкою у виплаті заробітної плати, позивачка звернулася до суду про стягнення заробітної плати у сумі 17 336,36 грн., а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року у справі № 523/10375/24 було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 17 336,36 грн, та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., в решті позовних вимог відмовлено. Позивачка зазначає, що повний розрахунок по заробітній платі з нею було проведено 03.06.2025 року, відповідач дані твердження не спростовано. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3,6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина друга статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду, стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Підсумовуючи, судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що затримка по виплаті заробітної плати настала не з вини відповідача, ухвалене вищезгадане рішення суду про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати не зупиняє відповідальність відповідача в розумінні ст. 117 КЗпП України . Позивачем надано розрахунок за яким проведено суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 09 квітня 2023 року по 03 червня 2025 року, що складає 147 845,34 грн, виходячи з такого розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача 263,07 грн. кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні 562 робочих дні, тому на думку позивача середній заробіток за час затримки розрахунку складає 263,07 грн х 562 робочих дні = 147 845,34 грн, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Суд не може погодитися з даним твердженням, оскільки предметом позовної заяви у справі Суворовського районного суду м. Одеси за №523/10375/24, рішення в якій ухвалено 03.02.2025 та набрало законної сили, було стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 17 336,36 грн, а також середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди. Тобто у вищезгадані справі предметом розгляду були вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Із врахуванням ст. 117 КЗпП України, середній заробіток стягується по день фактичного розрахунку, тобто по 03.06.2025. За таких обставин за даним судовим рішення, суд не має права стягувати середній заробіток з відповідача в період з дня звільнення по день прийняття рішення так, як даний період вже був предметом розгляду Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/10375/24. Натомість з дня прийняття рішення, 03.02.2025 по день фактичної виплати заробітної плати відповідачем, 03.06.2025, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Пунктом 4 даного Порядку передбачено, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»,\~установлено з\~1\~січня 2023\~року мінімальну\~заробітну плату: у\~місячному розмірі\~-\~6700\~гривень; у погодинному розмірі - 40,46 гривні. З урахуванням довідки за формою ОК-7, Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що посадовий оклад є менший за мінімальну заробітні плату на 2023 рік. Суд не погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, так як останній не відповідає вимогам п.4 п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а тому суд самостійно здійснює розрахунок. Враховуючи, що за лютий та березень 2023 року кількість робочих днів складає 43, отже (6700+6700):43=311,6 грн. за один робочий день. Кількість робочих днів починаючи з 4 лютого по 2 червня (включно) 2025 року складає: лютий 19 робочих днів, березень - 21, квітень -22, травень- 22, червень-1. Загальна кількість днів 85. Загальна сума до задоволення складає - 26\~486 грн. \~з подальшим вирахуванням відповідних податків та зборів. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. За змістом п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Витрат, понесені на професійну правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови в задоволенні вимог відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в постановах ВС від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Відповідно до п.1 ч.1ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 168,42 грн.

Outcome: partial