Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.10.2023 о 08:29 у м. Рівне, по вулиці Гагаріна 39, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewo», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] , який належать ТОВ «Агросем». Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Агросем» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 08.12.2023. відповідача [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивачем, відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, було виплачено ТОВ «Агросем» страхове відшкодування в розмірі 38413,87грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Daewo» була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра». 25.10.2023 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулась до ПрАТ «СК «Саламандра» із заявою на виплату страхового відшкодування, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в загальному розмірі 20743,27грн. Оскільки відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати різницю суми між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою відшкодування за полісом, просять стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 17670,60грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн. 26.08.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», в судове засідання свого представника не направило. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місця реєстрації ( [ADDRESS] ). Причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. 01.06.2023 між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «Агросем» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, в тому числі на транспортний засіб «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] . 12.10.2023 о 08:29 у м. Рівне, по вул. Гагаріна 39, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Daewo» ,державний номер [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом транспортним засобом «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався попереду в попутному напрямку. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 08.12.2023 постановою Рівненського міського суду Рівненської області, по справі № 569/20656/23, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення в розмірі 850,00грн. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Daewo», державний номер [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ «СК «Саламандра», що підтверджується перевіркою чинності полісу внутрішнього страхування. 18.10.2023 власник пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Агросем», звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 23.10.2023 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» розглянуто заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, визнано страховим випадком пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] . На підставі Акту огляду транспортного засобу, Ремонтної калькуляції, Рахунку від 12.10.2023, Страхового акту № ДККА-84796 - позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування у розмірі 38413,87грн. 25.10.2023 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулась до ПрАТ «СК «Саламандра» із заявою на виплату (страхового) відшкодування, за яким страхова компанія відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» здійснила виплату в розмірі 18393,52грн, згідно платіжного доручення від 07.02.2024. 11.04.2024 рішенням Господарського суду Полтавської області, по справі № 917/177/24, позов ПАТ «Страхова компанія «УСГ» до ПрАТ «СК «Саламандра» про стягнення страхового відшкодування за страховим актом № ДККА-84796 від 23.10.2023, задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ПАТ «Страхова компанія «УСГ» 2349,75грн страхового відшкодування, 3028,00грн судового збору, 5000,00грн витрат на правову допомогу. 26.04.2024 ПрАТ «СК «Саламандра» здійснила виплату ПАТ «Страхова компанія «УСГ» в розмірі 10377,75грн, на виконання рішення Господарського суду Полтавської області, по справі № 917/177/24. Таким чином суд установив, що ПрАТ «СК «Саламандра» здійснила виплату ПАТ «Страхова компанія «УСГ», на підставі Страхового акту № ДККА-84796 від 23.10.2023, в загальному розмірі 20743,27грн. Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Згідно із ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. Відповідно до ст. 979 ЦК України визначено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Статтею 89 Закону України «Про страхування», страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України. Загальні умови страхового продукту включають: 1) визначення понять і термінів, що вживаються в договорі страхування; 2) умови страхового покриття за договором страхування; 3) права та обов`язки сторін, відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов договору; 4) порядок внесення змін, дострокового припинення чи розірвання договору, їх правові наслідки; 5) порядок відмови від договору страхування; 6) порядок дій у разі настання події, що має ознаки страхового випадку; 7) порядок розрахунку та умови здійснення страхових виплат; 8) підстави відмови у страховій виплаті; 9) порядок укладення договору страхування; 10) винятки із страхових випадків та обмеження страхування; 11) порядок вирішення спорів; 12) контактні дані для звернення у разі настання події, що має ознаки страхового випадку. Згідно із п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 108 Закону України "Про страхування", регламентує, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Аналізуючи викладене вище, відповідач [PERSON] , як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПАС «Страхова компанія «УСГ» різницю суми між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою відшкодування за полісом в розмірі 17670,60грн (38413,87грн - 20743,27грн). Таким чином враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3028,00грн.

Outcome: approved