Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Стислий виклад доводів пред`явленого позову У вересні\~2025\~року представник\~ [PERSON] \~ адвокат\~Жаворонкова Г.С.\~звернулась з\~вказаним позовом\~та обґрунтовує\~його тим,\~що позивач працювала у Харківському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України у період з 10.12.2003 до 31.05.2021 року. Відповідно до наказу від 31.05.2021 р. № 144/о [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 31.05.2021 р. В день звільнення, 31.05.2021 р., між позивачем та відповідачем укладено договір № 125 про виплату матеріального допомоги за Колективним договором у розмірі 250\~000,00 грн. Однак, умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався. Виплачено було двічі по одному посадовому окладу в розмірі 21 310,00 грн., а всього 42 620,00 грн, після чого виплати припинились. Таким чином, відповідач визнавав наявність підстав для виплати одноразової грошової винагороди, що підтверджується змістом договору від 31.05.2021 р. № 125, наказу № 445/о від 08.06.2021 року та проведеною виплатою. Залишок суми у розмірі 207 380,00 гривень у строк передбачений Договором № 125 від 31.05.2021 та наказом № 445/о від 08.06.2021 року сплачено не було, а отже Відповідачем було порушено грошове зобов`язання. На теперішній час заборгованість за договором про виплату матеріальної допомоги також не погашена. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року по справі № 641/9062/24 позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України щодо стягнення матеріальної допомоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь [PERSON] грошову матеріальну допомогу в розмірі 207 380,00 грн. Оскільки жодних змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 31.05.2021 р. № 125 внесено не було, відповідач порушив зобов`язання з виплати матеріальної допомоги, а тому у позивача є право вимагати стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України за період з 01.04.2022 по 01.09.2025. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму інфляційних втрат у розмірі 59 185,56 грн та 3 % річних 16 761,16 грн. Крім того, відповідно до пункту 4.1, 4.2 Договору у разі невиплати матеріальної допомоги у строки, передбачені п. 3.1 цього Договору, Підприємство сплачує Працівнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 (одинадцятого) робочого дня. У зв`язку з пропуском строку виплати допомоги відповідач має сплатити [PERSON] пеню за час затримки розрахунку в розмірі 92088,29 грн. Тому [PERSON] просить суд стягнути з Державного підприємства обслуговування Повітряного руху України на користь [PERSON] суму інфляційних втрат у розмірі 59 185,56 грн. та 3 % річних 16 761,16 грн. та пеню у розмірі 92 088,29 грн., а всього 168\~035,01 грн. Відзив на позовну заяву Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені заперечував. При цьому посилався, що відповідачем доведено неможливість здійснювати виплати у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, які не могли бути передбачені відповідачем. Крім того, згідно п. 3.2. Договору підприємство повинно перераховувати працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом, посилався на порядок оподаткування, визначений Податковим кодексом України. Зважаючи на те, що відповідач є податковим агентом щодо позивача при нарахуванні (виплаті ) останній матеріальної допомоги за Договором та повністю виконав вимоги податкового законодавства, дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, перерахував до відповідного бюджету в дохід держави податків на доходи фізичних осіб і військовий збір. Отже, суми податків і зборів із суми матеріальної допомоги не належать позивачеві до отримання та не можуть бути включені до бази нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних. В даному випадку, відповідач вважав, вірним нарахування пені в розмірі 24\~148,27 грн., інфляційних втрат 43\~314,98 грн. та 13\~114,12 грню трьох відсотків річних. Окрім того, наголосив на пропуску позивачем строків позовної давності трьох років щодо стягнення інфляційних втрат на трьох відсотків річних та одного року в частині стягнення пені. Вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог. Додаткові пояснення позивача Представник позивача подав додаткові пояснення, в яких вказав, що базу розрахунку інфляційних втрат та 3% річних правомірно та обґрунтовано не зменшено на суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які підлягають утриманню податковим агентом при виплаті. Виходячи із положень ст.ст. 164, 165, п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримуються податковим агентом при виплаті коштів, входять до розміру кожної виплати у повному обсязі, а тому підстав для зменшення загальної суми на розмір податків та зборів не вбачається. Окрім того, відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні. Заперечення на додаткові пояснення Представником відповідача подано заперечення проти додаткових пояснень позивача, де вказано, що ані пеня, ані 3 % річних, ані інфляційні втрати не є винагородою, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Зобов`язання боржника сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка, в свою чергу, не застосовується до трудових відносин. Чинне законодавство не передбачає також і обов`язку роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати, сплачувати працівникові пеню. Отже, суми податків і зборів із суми матеріальної допомоги не належать Позивачеві до отримання та не можуть бути включені до бази нарахування пені, втрат від інфляції та 3 % річних. \~ \~ \~ \~ Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Слобідського районного суду м. Харкова Щепелевій Г.М. Ухвалою судді від 08.09.2025 позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.10.2025. Ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті на 17.11.2025. Представник позивача адвокат Жаворонкова Г.С. в судовому засіданні підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача Іщенко Ю.С. не визнала позов та заперечила проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 17.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та згідно із ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк десять днів, тобто до 26.11.2025. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10.12.2003 року [PERSON] прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, згідно наказу від 31.05.2021 року №144/о позивача звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 31.05.2021 року. 31.05.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 125 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 31.05.2021 р. № 125 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 21 310 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 16 років та 9 днів. Розмір матеріальної допомоги становить 250 000 грн. Згідно додаткової угоди №1/126 до Договору №125 від 31.05.2021 року, укладеної між позивачем та відповідачем замінено сторону в зобов`язанні з Харківського РСП Украероруху на Дніпровський РСП Украероруху. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №445/о від 08.06.2021 року, був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги позивачу: у період з 31.05.2021 до 11.06.2021, у період з 01.12.2021 до 31.01.2022; у період з 01.02.2022 до 31.03.2022; у період з 01.04.2022 до 31.05.2022; у період з 01.06.2022 до 31.07.2022; у період з 01.08.2022 до 30.09.2022; у період з 01.10.2022 до 30.11.2022; у період з 01.12.2022 до 31.01.2023; у період з 01.02.2023 до 31.03.2023; у період з 01.04.2023 до 31.05.2023; у період з 01.06.2023 до 31.07.2023 у розмірі по 21310 грн та виплату у розмірі 15590 грн. у період з 01.08.2023 до 30.09.2023. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30.03.2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 01.04.2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору. Зазначені обставини встановлені рішенням Комінтернівського районного сулу м. Харкова у справі № 641/9062/24, не заперечуються учасниками справи, а тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, 11.04.2025 рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь останньої матеріальну допомогу у розмірі 207\~380,00 грн. 07.10.2025 постановою Харківського апеляційного суду рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 залишено без змін. Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книгип`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора)певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо)або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1\~ст.651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.654 ЦК України\~зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1\~ст.549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) за змістом\~ст.625 ЦК України\~нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з ч.2\~ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 256-258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки.\~Позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 3 та 4\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4\~статті 267 ЦК України). За правилом з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору Щодо стягнення пені Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 125 від 31.05.2021 року, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити [PERSON] матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 6-го місяця з дати підписання договору. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №445/о від 08.06.2021 року, був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги позивачу: у період з 31.05.2021 до 11.06.2021, у період з 01.12.2021 до 31.01.2022; у період з 01.02.2022 до 31.03.2022; у період з 01.04.2022 до 31.05.2022; у період з 01.06.2022 до 31.07.2022; у період з 01.08.2022 до 30.09.2022; у період з 01.10.2022 до 30.11.2022; у період з 01.12.2022 до 31.01.2023; у період з 01.02.2023 до 31.03.2023; у період з 01.04.2023 до 31.05.2023; у період з 01.06.2023 до 31.07.2023 у розмірі по 21310 грн та виплату у розмірі 15590 грн. у період з 01.08.2023 до 30.09.2023. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 встановлено, що відповідач виплатив позивачу частину матеріальної допомоги у загальному розмірі 42\~620,00 грн., що становить 2 посадових оклади. На підставі ч.4\~ст.82 ЦПК України\~ця обставина не підлягає доказуванню. Станом на день звернення [PERSON] до суду з позовом 04.09.2025 року, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 10 платежів на загальну суму 207\~380,00 грн., строки по виплаті яких настали. Судом встановлено, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху порушило строки виплати позивачу матеріальної допомоги, не виплативши позивачу вчасно 10 платежів на загальну суму 207\~380,00 грн. На підставі ч.1\~ст. 549 ЦК України\~та п.4.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 125 від 31.05.2021 року позивач має право на отримання пені в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня. Всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України\~відповідач не подав жодного доказу на підтвердження того, що у період часу з 15 квітня 2022 року до 01 вересня 2025 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху було позбавлене можливості виконати зобов`язання за вказаним договором. Зокрема, виключно посилання на військові дії беззаперечно не свідчать про неможливість виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором та не звільняють його від цивільно-правової відповідальності. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21, від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21.\~У будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання не виконане саме у зв`язку з воєнними діями. Як роз`яснив Верховний Суд в постановах від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, від 21 вересня 2022 року у справі №911/589/21, від 4 жовтня 2022 року у справі №927/25/21, визнання сертифіката Торгово-промислової палати України беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Так, згідно з ч.1 ст.141\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Однак в матеріалах цивільної справи відсутній\~сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу пеню. Водночас суд не погоджується із розрахунком пені, запропонованими позивачем та відповідачем. Нарахування пені суд здійснює: в період з 15.04.2022 по 01.09.2025 у розмірі 13\~212,39 грн.; в період з 15.06.2022 по 01.09.2025 у розмірі 12\~751,16 грн.; в період з 15.08.2022 по 01.09.2025 у розмірі 11\~860,81 грн.; в період з 17.10.2022 по 01.09.2025 в розмірі 10\~941,27 грн.; в період з 15.12.2022 по 01.09.2025 в розмірі 10\~080,11 грн.; в період з 15.02.2023 по 01.09.2025 в розмірі 9\~175,17 грн.; в період з 17.04.2023 по 01.09.2025 в розмірі 8\~284,82 грн.; в період з 15.06.2023 по 01.09.205 в розмірі 7\~423,66 грн.; в період з 15.08.2023 по 01.09.2025 в розмірі 6\~564,84 грн.; в період з 16.10.2023 по 01.09.2025 в розмірі 4\~246,60 грн. Загальний розмір пені до стягнення становить 94\~540,83 грн. У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 92\~088,29 грн., тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства з відповідача належить стягнути на користь позивача пеню за час прострочення виконання зобов`язання у загальному розмірі 92\~088,29 грн. Водночас щодо клопотання відповідача про зменшення суми пені до 20 % суд зазначає таке. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін. Застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, водночас зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. У будь якому випадку, наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій повинна документально підтверджуватися, зокрема якщо заявником відповідне клопотання обґрунтовується тими чи іншими обставинами. На підтвердження викладених у відзиві доводів щодо зменшення до 20 % заявленої до стягнення суми пені відповідачем не надано жодного належного доказу. Як вже зазначено судом вище, виключно посилання на військові дії беззаперечно не свідчать про наявність підстав для зменшення неустойки. Окрім того, суд бере до уваги \~ступінь виконання основного зобов`язання, яке відповідачем виконано на 17 відсотків, не доведення відповідачем поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язання; поведінку відповідача, яка свідчить про невжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідача. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення трьох відсотків річних На підставі ч.2\~ст. 625 ЦК України\~у відповідача виникло зобов`язання сплатити [PERSON] три відсотки річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас суд не погоджується із розрахунками, запропонованими сторонами справи. Нарахування трьох відсотків річних суд здійснює: в період з 01.04.2022 по 01.09.2025 у розмірі 2\~187,63 грн.; в період з 01.06.2022 по 01.09.2025 у розмірі 2\~080,79 грн.; в період з 01.08.2022 по 01.09.2025 у розмірі 1\~973,95 грн.; в період з 01.10.2022 по 01.09.2025 в розмірі 1\~867,11 грн.; в період з 01.12.2022 по 01.09.2025 в розмірі 1\~760,27 грн.; в період з 01.02.2023 по 01.09.2025 в розмірі 1\~651,67 грн.; в період з 01.04.2023 по 01.09.2025 в розмірі 1\~548,33 грн.; в період з 01.06.2023 по 01.09.205 в розмірі 1\~441,49 грн.; в період з 01.08.2023 по 01.09.2025 в розмірі 1\~334,65 грн.; в період з 01.10.2023 по 01.09.2025 в розмірі 898,24 грн. З огляду на це суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути суму інфляції за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 16\~744,13 грн. Підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми трьох відсотків річних у більшому розмірі відсутні. Тому позов у цій частині підлягає задоволенню частково. Щодо стягнення суми інфляційних втрат На підставі ч.2\~ст. 625 ЦК України\~у відповідача виникло зобов`язання сплатити [PERSON] суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак суд не погоджується із розрахунками, запропонованими сторонами справи. Нарахування інфляційного збільшення суд здійснює: в період з 01.04.2022 по 01.09.2025 у розмірі 9\~990,66 грн.; в період з 01.06.2022 по 01.09.2025 у розмірі 8\~251,36 грн.; в період з 01.08.2022 по 01.09.2025 у розмірі 7\~163,20 грн.; в період з 01.10.2022 по 01.09.2025 в розмірі 6\~328,27 грн.; в період з 01.12.2022 по 01.09.2025 в розмірі 5\~466,73 грн.; в період з 01.02.2023 по 01.09.2025 в розмірі 5\~069,56 грн.; в період з 01.04.2023 по 01.09.2025 в розмірі 4\~499,05 грн.; в період з 01.06.2023 по 01.09.205 в розмірі 4\~319,39 грн.; в період з 01.08.2023 по 01.09.2025 в розмірі 4\~269,46 грн.; в період з 01.10.2023 по 01.09.2025 в розмірі 3\~294,74 грн. З огляду на це з відповідача на користь позивача належить стягнути суму інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 58\~652,42 грн. Підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми інфляційного збільшення у більшому розмірі відсутні. Тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо бази нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Отже, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримуються податковим агентом саме при виплаті коштів, входять до розміру кожної виплати у повному обсязі, а тому підстав для зменшення загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем на розмір податків та зборів суд не вбачає. Щодо позовної давності Відповідно до положень\~Цивільного кодексу України\~перебіг строку позовної давності було призупинено, а саме: згідно з пунктом 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~(в редакції\~Закону України від 30.03.2020 № 540-IX): «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, відповідно до пункту 19\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України (в редакції\~Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX) було встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії», а згідно із редакцією закону, що діяла з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, було зупинено на строк дії такого стану. Тож, перебіг строків позовної давності було призупинено з 2 квітня 2020 року на період карантину та з 17 березня 2022 року на час воєнного стану. Законом України № 4434-ІХ, який набрав чинності 4 вересня 2025 року, виключено з\~Цивільного кодексу пункт, що зупиняв ці строки. Отже, з урахуванням наведених норм права, якими подовжено/зупинено перебіг позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану, суд приходить до переконання, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності. Розподіл судових витрат Щодо судового збору Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1\~344,28 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 4454-2789-3750-9484 від 04.09.2025. Пред`явлений позов задоволений частково, а саме на 99,67 % ((92\~088,29 + 16\~744,13 + 58\~652,42): 168\~035,01 х 100%). З огляду на це з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~339,84 грн. (1\~344,28 : 100% х 99,67 %).

Outcome: partial