Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на дитину. З поданого позову та доданих до нього документів убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 08 жовтня 2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2560. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 29 листопада 2010 року у справі №2-1860/10 позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, 28 січня 2011 року позивач змінила шлюбне прізвище [PERSON] на своє дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданого повторно 24 червня 2025 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, серії [NUMBER] . 22 червня 2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/9251/20 (провадження №2/127/1416/20) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Судом було визначено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2000,00 грн щомісячно з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 23 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Копія вказаного рішення суду додана до позовної заяви. На виконання зазначеного рішення Вінницьким міським судом 01 вересня 2020 року видано виконавчий лист, який позивач направила до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Позивач зазначає, що відповідач протягом останніх п`яти років сплачував аліменти у сумі 2000 грн щомісячно, проте без проведення індексації, передбаченої законом та рішенням суду. Із поданих матеріалів убачається, що на час звернення з позовом, спільному синові сторін [PERSON] виповнилося 17 років 8 місяців. Копії свідоцтва про народження та паспорта дитини додані позивачем. Позивач зазначає, що син у 2025 році закінчив гімназію, вступив на 1 курс денної форми навчання Вінницького торговельно-економічного інституту Державного торговельно-економічного університету та навчається на платній основі. Вартість першого року навчання становить 32 000 грн, з яких позивач уже сплатила 8 000 грн. На підтвердження додано копії довідки навчального закладу №376 від 10.09.2025 року, розрахунку оплати за етапами та квитанції на суму 8000 грн від 26 серпня 2025 року. Позивач вказує, що, незважаючи на працездатний вік відповідача, відсутність у нього інвалідності чи інших утриманців, а також наявність у нього різного роду доходів, офіційно працевлаштованим відповідач не є. На думку позивача, встановлений у 2020 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі є недостатнім та не забезпечує потреб майже повнолітньої дитини, особливо з урахуванням інфляційних процесів, зростання цін та витрат на навчання. Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн, тоді як на момент винесення рішення 2020 року він становив 2218 грн. З метою забезпечення стабільного рівня утримання дитини позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Відповідач наданим йому процесуальним законодавством правом не скористався, відзиву на позов у встановлені законом строки не подав. Позивач в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 листопада 2010 року рішенням Староміського районного суду м. Вінниці у справі № 2-1860/10 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), зареєстрований 08 жовтня 2005 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2560. Після розірвання шлюбу, 28 січня 2011 року, позивачка змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 24 червня 2025 року. 22 червня 2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/9251/20 (провадження № 2/127/1416/20) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково. Судом було визначено спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2 000,00 грн щомісяця, з проведенням щорічної індексації відповідно до закону, починаючи з 23 квітня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист від 01.09.2020 року за цим рішенням був направлений позивачкою до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Як убачається з пояснень позивачки у позовній заяві, відповідач щомісячно сплачував аліменти у розмірі 2 000,00 грн, однак індексація, передбачена рішенням суду, фактично не проводилась. Позивачка зазначає, що, незважаючи на перебування виконавчого листа на примусовому виконанні у Тиврівському РВ ДВС, аліменти надходили без індексації. Отже судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який на момент звернення до суду є неповнолітнім, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та паспорта. Із наданих доказів убачається, що син сторін завершив здобуття загальної середньої освіти та є студентом 1 курсу денної форми навчання Вінницького торговельно-економічного інституту ДТЕУ, навчається на платній основі. Вартість навчання становить 32 000,00 грн на рік. Позивачкою вже сплачено 8 000,00 грн за перший етап оплати, що підтверджується довідкою від 10.09.2025 № 376 та копіями квитанцій. Як стверджує позивачка, відповідач є працездатною особою, не має інвалідності та має можливість отримувати дохід. Водночас за останні роки офіційної інформації щодо його працевлаштування не отримувалось, і систематична сплата аліментів у твердій грошовій сумі свідчить про наявність у нього різних джерел доходів, зокрема неофіційних. На утриманні інших дітей у відповідача немає. Разом із тим, встановлений у 2020 році розмір аліментів є недостатнім, не забезпечує навіть мінімальної частини потреб сина з огляду на його вік, навчання, витрати на транспорт, одяг, харчування та інші невідворотні витрати, пов`язані з утриманням дитини студентського віку. На обґрунтування зазначеного, позивач у своєму позові посилається на збільшення прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 становить 3 196 грн, тоді як у 2020 році він дорівнював 2 218 грн. Отже суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на положення ст.ст. 181, 183, 192 СК України, а також виходячи з фактичних витрат на утримання сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені або у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів. Спосіб стягнення аліментів може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача. Згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінено у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення їхнього здоров`я, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд також враховує положення статей 182, 183, 184 СК України, відповідно до яких при визначенні розміру аліментів враховуються: матеріальний стан дитини; матеріальне становище платника; наявність у платника інших утриманців; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що зміна способу стягнення аліментів (з твердої суми на частку або навпаки) є формою зміни розміру аліментів і не потребує окремого доведення мотивів такого вибору з боку стягувача. Враховуючи, що встановлений у 2020 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн є значно нижчим від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що цей спосіб не забезпечує належного рівня утримання дитини та суперечить її найкращим інтересам, гарантованим статтею 3 Конвенції про права дитини та статтями 7, 8 СК України. Оцінивши сукупність наданих позивачкою доказів копії рішення суду 2020 року, виконавчий лист, фінансові документи, довідки, копії квитанцій, суд дійшов висновку, що: потреби дитини зросли; розмір раніше визначених аліментів не відповідає реальним витратам на утримання дитини; зміна способу стягнення аліментів є обґрунтованою, справедливою та відповідає найкращим інтересам дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України. За умовами частин першої та другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184\~СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до частини першої статті 192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України в системно взаємозв`язку зі статтею 181\~СК України зміна розміру аліментів може полягати і у зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Правозастосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частини 3 статті 181\~СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону. Стаття 182\~СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу. Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано. Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів в сумі 2000 гривень, які стягуються за рішенням Вінницького\~міського суду\~від 22.06.2020\~року явно не є достатньою сумою для задоволення потреб дитини та значно меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, інших утриманців немає, протилежних доказів суду він не надав, а тому має змогу і зобов`язаний згідно з положеннями Сімейного кодексу\~України надавати допомогу на утримання дитини для забезпечення її життєвих потреб. В позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

Outcome: approved