Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 32048,09 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1514 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем. На [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та разом із нею послугу отримує [PERSON] . Позивач надає послуги належним чином, але відповідачі отримані послуги не оплачують, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з грудня 2019 року по листопад 2022 року у розмірі 32048,09 грн. Виходячи з викладеного, а також враховуючи, що відповідачі добровільно не оплачують спожиті послуги, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.08.2025 позов Ізюмського комунального підприємства теплових мереж задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії (теплопостачання) за період з грудня 2019 року по листопад 2022 року у розмірі 32048 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.10.2025 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.08.2023 скасовано, справу призначено до судового розгляду. 19.11.2025 від представника відповідачів надійшов відзив, в якому представник просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії (теплопостачання) за період з грудня 2019 року до травня 2022 року включно. Крім того, відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з грудня 2019 року по листопад 2022 року у розмірі 32048, 09 грн в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач, звертаючись із позовом у червні 2025 року просить стягнути заборгованість за період з грудня 2019 року по листопад 2022 року, порушив загальний строк позовної давності тривалістю в три роки, відповідно ст. 257 ЦПК. Таким чином відповідач мав право просити стягнути заборгованість лише по червень 2022 року. Крім того, неправомірним, на думку відповідачів, є вимога про нарахування заборгованості з червня 2022 року по листопад 2022 за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з огляду на наступне. Квартира [ADDRESS] , за якою нарахована позивачем заборгованість, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З березня 2022 року по вересень 2022 року м. Ізюм перебувало під тимчасовою окупацією російськими військами, та постійно піддавалось обстрілам. Крім того, 10.03.2022 внаслідок обстрілу вище вказаний будинок отримав пошкодження, зокрема пошкоджені інженерні мережі опалення до 90%; водопостачання до 60%; водовідведення до 40%, що підтверджується актом №117-Б комісійного обстеження об`єкта від 30.06.2023. Таким чином з березня 2022 року і по теперішній час відповідачі не отримували та не мали технічної можливості отримувати послуги постачання теплової енергії. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідачі та їх представник у судове засідання не з`явились, у відзиві представник просила розглянути справу за їх відсутності. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області № 1864 від 31.05.2013 Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж визначено виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до інформації виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 2025/01-1082 та № 2025/01-1083 від 02.06.2025 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 01.04.2016 та з 03.06.1987, відповідно. Суд зазначає, що у поданому відзиві на позов відповідачі даний факт не оспорюють, а тому суд вважає його встановленим. На споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачем відкрито особових рахунок № [NUMBER] , за яким рахується заборгованість за період з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 32048,09 грн, що підтверджується відповідним розрахунком. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідачів оплачувати комунальні послуги, які надані позивачем та, відповідно, спожиті ними. Вирішуючи питання щодо періоду, за який відповідачами має бути виконаний обов`язок щодо оплати за спожиті комунальні послуги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 28.05.2025, отже період виникнення заборгованості, який охоплюється загальним строком позовної давності починається з 28.05.2022. Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено вищенаведеним пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) введено в Україні з 12.03.2020 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, та діяв він до 30.06.2023, що визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 (зі змінами та доповненнями). Крім того, 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Виходячи з викладеного, весь загальний строк позовної давності, який рахується до дня звернення до суду підпадає в період, протягом якого перебіг цього строку було зупинено, спочатку в зв`язку із введеним карантином, а потім у зв`язку із воєнним станом. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача, враховуючи те, що закон, яким зупинено перебіг строку позовної давності, набрав чинності 02.04.2020, є обґрунтованими та не виходять за межі строків позовної давності. З викладених підстав суд відхиляє доводи відповідачів щодо наявності підстав для застосовування наслідків пропуску строку позовної давності. Щодо заперечення стосовно того, що з березня 2022 року і по теперішній час відповідачі не отримували та не мали технічної можливості отримувати послуги постачання теплової енергії у зв`язку з тимчасовою окупацією та пошкодженням будинку, суд зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, нарахування за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії позивачем в період з березня 2022 по листопад 2022 не здійснювались. На підставі викладеного суд, вважає, що у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, виходячи з чого суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved