Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь суму боргу за договором позики, відповідно до боргової розписки від 29 вересня 2017 року в розмірі 41 570,00 грн, суму боргу за договором позики, відповідно до боргової розписки від 20 січня 2020 року в розмірі 83 140,00 грн, 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 21 904,90 грн, витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн та судовий збір в сумі 1466,15 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 29 вересня 2017 року він позичив [PERSON] 1000 доларів США, а відповідач отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 28 грудня 2017 року. Крім того, 20 січня 2020 року він позичив [PERSON] 2000 доларів США, а відповідач отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 01 вересня 2021 року. Одержавши позику, відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за договорами, тим самим порушує його умови. [PERSON] намагався вирішити спір у позасудовому порядку, однак [PERSON] продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву, в якій просять розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду, в тому числі і через оголошення розміщеного на сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, повторно в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надійшли. Відзив на позовну заяву до суду також не надав. Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку: З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] 1000 доларів США, а останній отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 28 грудня 2017 року, про що склав розписку. (а.с.9) 20 січня 2020 року [PERSON] позичив [PERSON] 2000 доларів США, а відповідач отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 01 вересня 2021 року, про що склав розписку. (а.с.10) Як вбачається з досудової вимоги від 11.02.2025, [PERSON] намагався вирішити спір у позасудовому порядку, направивши на адресу [PERSON] вимогу щодо повернення суми боргу. (а.с.22-24, 25-27) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика по спливу встановленого строку її повернення позичальником не повернута. Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. Наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 1000 доларів США (41 570,00 грн) та 2000 доларів США (83 140,00 грн) витікає з умов, укладених між сторонами по справі договорами позики, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики у вказаному розмірі задовольнити. Вирішуючи питання щодо нарахування 3% річних від простроченої суми, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач згідно тексту позовної заяви просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 29.09.2017 по 19.02.2025 за борговою розпискою від 29.09.2017 в сумі 9 221,71 грн та 3 % річних за період з 20.01.2020 по 19.02.2025 за борговою розпискою від 20.01.2020 в сумі 12 683,19 грн. Зі змісту боргової розписки відповідач зобов`язувався повернути позику до 28.12.2017 року, що є останнім днем своєчасного виконання зобов`язання. Тому прострочення виконання зобов`язання виникає з наступного дня тобто з 29.12.2017 року за борговою розпискою від 29.09.2017. А також до 01.09.2021 року, що є останнім днем своєчасного виконання зобов`язання. Тому прострочення виконання зобов`язання виникає з наступного дня тобто з 02.09.2021 року за борговою розпискою від 20.01.2020. Щодо таких вимог позивача слід зазначити, що 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, до розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, 3% річних за ч. 2 ст.625 ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягають стягненню на період дії воєнного стану. Судом було здійснено розрахунок трьох відсотків річних за період з 29.12.2017 по 23.02.2022 та з 02.09.2021 по 23.02.2022, виходячи із загальної суми боргу. Так, за період з 29.12.2017 по 23.02.2022 сума 3 % річних становить 5 176,32 грн, які підлягають стягненню з відповідача. За період з 02.09.2021 по 23.02.2022 сума 3 % річних становить 1195,85 грн, які підлягають стягненню з відповідача З урахуванням наведеного, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь [PERSON] має бути стягнуто заборгованість за борговими розписками в сумі 124 710,00 грн, та 3 % річних в сумі 6 372,17 грн. Щодо відшкодування судових витрат, заявлених позивачем, то слід зазначити наступне. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно копії квитанції: 2754-6899-4103-3596 від 03.09.2025 року (а.с.76) позивачем було сплачено\~ 1 466,15 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 146 614,90 грн, і судом такий позов задоволено частково на суму 131082,17 грн, що складає 89,41 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 310,88 грн (1 466,15 грн. * 77,33 %). Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу в загальній сумі 20 000,00 грн., та надано копію квитанції на оплату таких послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Представником позивача надано акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 10.02.1025 (а.с.21), договір про надання юридичних послуг від 10.02.2025 (а.с.15). Із наданих документів убачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та тим, що справа є малозначною і розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а також той факт з приводу розгляду таких позовів в Україні вже склалася стала судова практика. Беручи до уваги зазначені вище обставини, за результатом оцінки доказів, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн відповідатимуть критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Outcome: partial