Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач просить зняти арешт, що накладений на його майно, а саме: на гараж за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 4368644; квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 57409190, на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС у місті Червоноград Львівської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №661-10 від 12.12.2006 року. В обґрунтування позову покликається на норми ст.ст. 316, 319, 391 ЦК України та стверджує, що відсутні правові підстави для існування такої заборони. Зазначив, що арешт повинен бути знятий, оскільки заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Виконавче провадження закінчене. Вказав, що внаслідок такої заборони обмежено його майнові права як власника, і їх відновити у поза судовий спосіб не можливо. 17.09.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24.10.2025 підготовче засідання відкладено у зв`язку із першою неявкою відповідача. 31.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.11.2025 учасники справи у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належно повідомлені. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що матеріали виконавчих проваджень знищені по закінченню їх терміну зберігання, тому відсутність відповідного виконавчого провадження позбавляє його можливості здійснити перевірку наявності, чи відсутності підстав для зняття арешту. Тому, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у них відсутні підстава для зняття виконавцем арешту з усього майна, тому питання про зняття арешту просить вирішити на розсуд суду. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16.09.2005 року вирішено стягувати щомісяця аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі 90 грн на утримання дочки на її навчання, починаючи з 18.01.2005 року до 01 червня 2009 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, арешт на майно [PERSON] накладено згідно постанови № 661-10 виданої 12.12.2006 року Державною виконавчою службою у м. Червонограді, а саме: - гараж за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 4368644. - квартира за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження: 57409190. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до положення ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Фактичні обставини свідчать, що позивачу згідно копії Інформаційної довідки №424797422 від 30.04.2025, на праві власності належить 1/6 частка в квартирі за адресою: [ADDRESS] та гараж за адресою: [ADDRESS] , адреса ГК: [ADDRESS] . Відповідно до цього, судом достеменно встановлено, що на даний час відсутні будь-які правові підстави для існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного [PERSON] , накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС у місті Червоноград Львівської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №661-10 від 12.12.2006 року. Разом з тим, суд констатує, що відповідач на сьогоднішній день не може зняти арешт з вказаного майна, так як через відсутність відповідного виконавчого провадження, в межах якого накладено обтяження, він позбавлений можливості здійснити відповідну перевірку, і відповідно, констатувати факт порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Відсутність відповідного виконавчого провадження позбавляє його також і можливості здійснити перевірку наявності, чи відсутності підстав для зняття арешту у випадку закінчення виконавчого провадження, або у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Відповідно до цього склалася така ситуація, що у відповідача наразі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна [PERSON] . Наявні докази свідчать, що обмеження права власності на майно позивача здійснюється без достатніх правових підстав, не згідно з законом і не є необхідним у демократичному суспільстві для будь-яких цілей. Наявні обтяження по нерухомому майні безпідставно обмежують права й інтереси позивача. Обраний спосіб захисту таких прав та інтересів є належним і законним. За таких фактів, міркувань та норм цивільного законодавства, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved