Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», в особі представника Усенко М.І., звернулося до Заставнівського районного суду Чернівецької області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024, за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 3000,00 грн на строк 105 днів до 11.05.2024 та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію. Неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором з боку [PERSON] призвело до виникнення заборгованості перед первинним кредитором ТОВ «МІЛОАН» в розмірі 10 665,00 грн. Однак 28.05.2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024 на підставі договору відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т, у зв`язку чим до товариства перейшло право вимоги до [PERSON] на суму боргу 10 665,00 грн. Ухвалою судді від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що належним чином була двічі повідомлена про час і місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позов та жодних клопотань, заяв до суду не надала. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 27.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 101456057, відповідно до якого відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 3000,00 грн (п.1.2), а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за зниженою процентною ставкою протягом пільгового періоду (15 днів) в розмірі 2,10 00% за кожен день (п.1.5.2.), в розмірі 2,30 % - протягом поточного періоду (90 днів) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.3), комісію - 510,00 грн, яка нараховується за ставкою 17,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1) (а.с. а.с.6-11). Вказаний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора 445176 позичальника о 12:36 год. 27.01.2024, що підтверджено копією довідки про ідентифікацію, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікована Товариством «МІЛОАН» за номером телефону [NUMBER] підписала із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором договір про споживчий кредит № 101456057 (а.с.13, зв.бік). Відповідно до пункту 2.1. договору № 101456057 від 27.01.2024, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (а.с.7). Про успішне перерахування 27.01.2024 грошових коштів на картку відповідача № [NUMBER] в розмірі 3000,00 грн свідчить копія платіжного доручення № 81574513 від 27.01.2024 (а.с. 15). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналогічні за змістом положення закріплені у пунктах 1.1 Договору № 101456057 від 27.01.2024, відповідно до яких у встановлений Договором строк, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, комісію ( у разі наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах визначених Договором. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на підставі договору про споживчий кредит № 101456057 від 27.01.2024 між його сторонами виникли кредитні правовідносини, за яким [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , зазначену у договорі строком на 105 днів, що підтверджується належними доказами та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в строк та на мовах визначених договором. Кредитний договір підписаний сторонами із використанням засобу електронного цифрового підпису, що відповідає вимогам ст.1055 ЦК України. До підписання кредитного договору відповідач була ознайомлена з його умовами, адже без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу безпосереднього підписання договору. Відповідно до змісту ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.60 ЦК України). Відповідно дост.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024 (а.с.17), розрахунку заборгованості (а.с.15-16), заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024 становить 10 665,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7155,00 грн, комісії - 510,00 грн. Контррозрахунку відповідач [PERSON] суду не надала. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок до кредитного договору № 101456057 від 27.01.2024 суд вважає його обґрунтованим, адже загальний розмір заборгованості відповідає заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом з урахуванням їх ставок в різні періоди кредитування. Проте відповідач [PERSON] порушила договірні зобов`язання, та не виконала свій обов`язок щодо погашення заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Встановлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому Права грошової Вимоги до Боржників за кредитними договорами (а.с.16 зворот, 18-22). Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №108-МЛ/Т від 28.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024 (а.с.29, звор.бік). 10.09.2025 за вих. № 23612124/160 позивачем було надіслано [PERSON] досудову претензію про негайне погашення заборгованості в сумі 10 665,00 грн (а.с.30). Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080,1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 101456057 від 27.01.2024 на загальну суму 10 665,00 грн, а тому, позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про вирішення питання про судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Так, згідно частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року №0107 (а.с.33); Акт №Д/2855 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.09.2025 (а.с.34); детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 (а.с.34 зворот). На підтвердження витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн до позовної заяви додано платіжну інструкцію № 22653 від 19.09.2025 (а.с.5). На підтвердження витрат на правову допомогу суду надано Акт №Д/2855 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.09.2025, згідно з яким витрати позивача на правову допомогу становлять 8000,00 грн (а.с.34). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 8000,00 грн, і вважає це співмірним обсягу наданих адвокатом послуг з урахуванням їх вартості, наведеної в детальному описі наданих послуг, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 09:30 год. 20.11.2025 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 25.11.2025 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 25.11.2025. На підставі викладеного та ст.512, 514, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України,

Outcome: approved