Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 29.01.2025 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у якому представник позивача просить суд стягнути із відповідачки на користь позивачки завдану шкоду у сумі 76\~914,29 грн, в тому числі: майнову шкоду в сумі 64\~914,29 грн та моральну шкоду в сумі 12\~000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2024 року о 18:28 в м. Чернівцях на вул. Хотинська, 10 відбулася ДТП в ході якої відповідачка, порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР України, керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , допустила зіткнення та пошкодила транспортний засіб позивачки Honda CR-V, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанію ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», поліс № 219466570 та страховою компанією виплачено позивачці страхове відшкодування у сумі 46\~180,97 грн (без урахування ВТВ та ПДВ на запасні частини та за виключенням франшизи 1 000 грн). Разом із тим, вказує, що відповідно до даних Звіту № 76041 від 14.11.2024 вартість відновлювального ремонту складає 111\~095,26 грн, а тому різниця у сумі 64\~914,29 повинна бути відшкодована відповідачкою. Також вказує, що позивачка зазнала моральної шкоди, а саме перенесла сильний психологічний стрес у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, нервувала з приводу необхідності ремонту автомобіля та нестачі коштів на такий ремонт, змушена була користуватися послугами таксі та громадського транспорту. Також вказує, що в ході ДТП [PERSON] отримала забій м`яких тканин обличчя, що підтверджується довідкою ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» № 326 від 21.11.2024. З посиланням на відповідні норми просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 12\~000 грн. Позивачка просить покласти на відповідачку судові витрати у справі. 14.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представниці відповідачки [PERSON] адвоката Москалюк Н.М. у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує, що у момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ПрАТ «СК» УНІКА» № 026043/4440/0003201 від 16.02.2024, поліс № 219466570 за яким страхова сума, за шкоду заподіяну майну, складає 160\~000,00 грн, франшиза 1\~000,00 грн. Також зазначає, що відповідно до Звіту № 76041 від 14.11.2024, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , на замовлення ПрАТ «СК» УНІКА», встановлено вартість відновлювального ремонту КТЗ Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , яка визначена за витратним підходом та складає 111 095,26 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , без урахування ПДВ на запасні частини, без врахування ВТВ складає 47 180,97 грн. ПрАТ «СК» УНІКА» було виплачено власнику автомобіля Honda, CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , відшкодування в сумі 46 180,97 грн, тобто ПрАТ «СК» УНІКА» здійснила відшкодування позивачу [PERSON] не в повному обсязі, а саме в межах ліміту відповідальності не відшкодовано вартість відновлювального ремонту КТЗ Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , визначена за витратним підходом у сумі 111 095,26 грн. Звертає увагу суду на те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі №\~754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі №?203/3219/15-ц. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №?757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Закону № 1961 IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності». За таких обставин вважає, що ПрАТ «СК» УНІКА» зобов`язана була здійснити відшкодування позивачу [PERSON] в межах суми страхового відшкодування, яка не перевищує суми за вартість відновлювального ремонту КТЗ Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , визначена за витратним підходом у сумі 111 095,26 грн. Таким чином, в даному випадку [PERSON] є неналежним відповідачем. Щодо стягнення розміру моральної шкоди, просить врахувати характер заподіяння моральної шкоди [PERSON] , глибину і обсяг моральних страждань, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 (дві тисячі) грн, вважаючи необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги [PERSON] в іншій частині. Просить врахувати і те, що разом з позовною заявою по суті спору не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а тому у подальшому такі витрати не можуть бути стягнуті. 27.02.2025 до суду надійшла відповідь на\~відзив від представника позивачки [PERSON] адвоката Байцар І.Б., у якому останній вказує про те, що відповідачка у своєму відзиві посилається на норми матеріального права та правові позиції Верховного Суду, що регулюють спірні правовідносини, проте неправильно тлумачить і застосовує ці норми адже, відповідно до чинного законодавства страхове відшкодування не покриває вартість відновлювального ремонту, навіть якщо його вартість знаходиться в межах ліміту страхового відшкодування. Звертає увагу суду на те, що згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Порядок такого розрахунку визначається Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №?142/5/2092 (далі за текстом - Методика). Відповідно до п.8.3 Методики вартість завданого власнику автомобіля матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Згідно Методики коефіцієнт фізичного зносу автомобіля застосовується для легкових автомобілів, що експлуатуються більше 7 років. В даному випадку автомобіль позивачки марки Honda CR-V, державний номер [NUMBER] - 2013 року випуску, тому підлягає застосуванню коефіцієнт фізичного зносу, а отже розмір матеріального збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту лише для нових автомобілів, в даному ж випадку вартість відновлювального ремонту зменшується на коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. Ці обставини відображені у доданому до позову Звіті №?76041 від 14.11.2024, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 111 095,26 грн., а вартість заподіяного позивачці матеріального збитку без урахування ВТВ та ПДВ на запасні частини становить 47 180,97 грн. Таким чином, відповідно до закону страхова компанія повинна відшкодувати потерпілому вартість матеріального збитку, що являє собою вартість відновлювального ремонту, зменшену на коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. Тому страхова компанія повністю виконала свої зобов`язання перед позивачкою, виплативши страхове відшкодування у сумі 46 180,97 грн. Проте, як було зазначено у позові, відповідачка не відшкодувала навіть франшизу, а також не виконала свого обов`язку, який передбачений ст. 1194 ЦК України, згідно з яким особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Посилається на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.12.2021 у справі №?147/66/17, на яку також посилається відповідачка та вказує, що доводи відповідачки про те, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, і що повне відшкодування вартості відновлювального ремонту повинна нести страхова компанія, є необґрунтованими і суперечать законодавству та судові практиці. Необґрунтованими вважає і твердження відповідачки про те, що у позові відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, оскільки такий розрахунок заявлений безпосередньо у позовній заяві в сумі 15000 грн. Таким чином вважає, що аргументи відзиву не спростовують доводів позовної заяви, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди отриманий судом 29.01.2025 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Байцар\~Л.В., яка ухвалою від 29.01.2025 заявила самовідвід від розгляду цієї справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справа передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 31.01.2025, прийнято зазначену вище позовну заяву у справі до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 17.02.2024. В подальшому судові засідання у справі відкладалися з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїм правом на подачу відзиву та відповіді на відзив, а також за клопотанням представниці відповідачки, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Ухвалою суду від 04.06.2025 задоволено клопотання представника відповідачки та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено декілька питань. Судове провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 19.09.2025 суд поновив провадження у справі для вирішення клопотання у справі та після його вирішення 22.09.2025 знову зупинив провадження у справі до проведення експертизи. 30.09.2025 у зв`язку із надходженням матеріалів справи разом із висновком експерта судове провадження у справі поновлено та призначено до розгляду на 15 жовтня 2025 року та у зв`язку із ознайомленням сторін у справі із висновком експерта відкладено на 26.11.2025 та за клопотанням представника відповідачки на 01.12.2025. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Байцар І.Б. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Вказав на те, що різниця у завданій шкоді і здійсненій страховій виплаті повинна бути відшкодована винуватицею ДТП, як і франшиза, яку по сьогодні не відшкодовано. Зазначив, що не бажають змінювати позовні вимоги, з розрахунку більшої суми, визначеної експертизою, проведеною за ухвалою суду. Також вказав про те, що після рішення у справі, протягом 5 днів будуть подані докази понесених витрат на правничу допомогу у справі. Позивачка [PERSON] підтримала думку свого представника та повідомила, що відповідачка уникає розмов та не бажає у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду та навіть не відшкодувала суму франшизи. Щодо понесеною моральної шкоди зазначила, що під час ДТП у неї було пошкоджено обличчя, а також у той час була годуючою матір`ю, а ця пригода спричинила сильні головні болі та стрес, який продовжується і по сьогодні. Зауважила, що питання відшкодування є для неї важливим, а тому постійно з`являлася до суду, натомість відповідачка не з`являлася до суду та не бажає нести відповідальність за спричинене. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, скерувала заяву у якій просила відкласти розгляд справи через хворобу. Однак жодних доказів, які б підтверджували ці обставини не долучила. Також суд зауважує, що відповідачка жодного разу раніше не з`являлася до суду та залучила до участі у справі представника. Також суд задовольнив її клопотання про призначив експертизу у справі, а інших клопотань щодо суті спору до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачки за участі її представника. Представник відповідачки [PERSON] , адвокат Александров О.П., просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що відповідачка не заперечує суми франшизи, яку повинна відшкодувати, однак із іншою сумою не погоджується. Також заперечив заявлену суму моральної шкоди, вказуючи на те, що її розмір та наявність не підтверджена належними доказами у справі. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.11.2024 у справі № 726/3478/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень. Згідно зі встановлених у справі обставин, 25.10.2024 о 18:28 у м. Чернівцях на вул. Хотинська, 10, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималась безпечної дистанції у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Honda, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухався попереду, чим порушила вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КпАП України. Вказана постанова набрала законної сили 21.11.2024. Також долучено копію схеми місця ДТП від 25.10.2024. Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] транспортний засіб марки Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Згідно із даними Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76041 від 14.11.2024, виготовленого на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.10.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частин, але без врахування ВТВ 52\~719,22 грн, а без урахування ПДВ на запасні частини та без урахування ВВ 47\~180,97 грн. У звіті вказано, що вартість відновлювального ремонту складає 111\~095,26 грн. До звіту долучено протокол огляду колісного транспортного засобу від 05.11.2024 та ремонтну калькуляцію. Також долучено поліс № 219466570 відповідно до якого на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Mitsubishi Outlander, державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА». Розмір франшизи становить 1\~000 грн. Крім того, позивачка долучає докази на підтвердження надходження від ПрАТ «СК «УНІКА» грошових коштів в сумі 46\~180,97 грн у рахунок здійсненого страхового відшкодування. Згідно із даних довідки ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» №\~326 від 21.11.2024 [PERSON] зверталася до ОКНП «ЧЛШМД» 28.10.2024 із забоєм м`яких тканин обличчя. Також на виконання ухвали суду про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи від 04.06.2025 судом отримано висновок експерта від 25.09.2025 № СЕ-19/126-25/10101-АВ відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ автомобіля марки «Honda», моделі «CR-V», номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, внаслідок ДТП, станом на 25.10.2024, складала 55\~062,20 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ цього ж автомобіля, станом на 25.10.2024, становить 121\~504,64 грн. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. У ч.1 ст.1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Правовідносини, які виникли між сторонами регулювалися не лише нормами ЦК України, а й Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі\~ Закон №1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до положень, викладених у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Так, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19). Системний аналіз вказаних положень законодавства та правових позицій Верховного Суду дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода (зокрема у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна) повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Також у п. 12.1 статті 12 Закону №1961-IV встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Верховний Суд у постанові від 7 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16 зазначив, що за наявності підстав для страхового відшкодування судам необхідно вирішувати питання про розмір франшизи суми, яка не підлягає відшкодуванню. Така судова практика є усталеною і не змінювалася. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки та отримання позивачкою страхового відшкодування у розмірі 46\~180,97 грн. Також відповідачкою не заперечено причинно - наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце та її наслідками у виді пошкодження майна. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивачки, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та наявністю франшизи у розмірі 1000 грн, що також не відшкодована відповідачкою. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування без урахуванням ПДВ на запасні частини, без врахування ВТВ та франшизи (1000 грн) у розмірі 46\~180,97 грн. Однак вартість відновлювального ремонту визначено у розмірі 111\~095,26 грн. Таким чином, суд вставив, що виплачене позивачці страховою компанією страхове відшкодування не покриває вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки та є недостатнім для відновлення пошкодженого автомобіля, а тому наявні підстав для стягнення з відповідачки, як особи винної у скоєнні ДТП, на користь потерпілої особи, різниці між розміром заподіяної позивачеві майнової шкоди і сумою страхового відшкодування, виплаченого страховиком. Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням ПДВ та ВТВ. Таким чином суд вважає доведеним позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки різниці між вартістю відновлювального ремонту і вартістю відшкодованого страховою компанією матеріального збитку, без врахуванням ПДВ на запасні частини, без врахування ВТВ, за виключенням франшизи (111095,26 46180,97), що становить 64\~914,29 грн. Вказана сума заперечувалася відповідачкою у справі та за її клопотанням суд призначив експертизу у справі, однак відповідно до її результатів розмір заподіяної шкоди, визначено у більшій сумі та позивач не змінювала позовних вимог, а тому суд враховує долучений до позову звіт та заявлену у ньому суму. Таким чином доводи позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди не спростовані матеріалами справи та наявними у ній доказами. Щодо доводів позивачки про відшкодування завданої їй моральної шкоди суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України). Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №\~216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Таким чином наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Установлено, що позивачка обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням свого майна, а саме транспортного засобу, що зумовило зміни звичного способу життя та необхідність протягом тривалого часу прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права та отримання відшкодування. Також пов`язує таку шкоду і з отриманим забоєм м`яких тканин обличчя. Тобто суд вважає доведеним наявність моральних страждань, спричинених протиправною поведінкою відповідачки. Разом з тим, доказів на спричинення моральної шкоди відповідачкою, саме у розмірі 12 000 грн. позивачка та її представник не надали. ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року). ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу) від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Установивши, що неправомірними діями [PERSON] , унаслідок яких [PERSON] отримала пошкодження належного їй майна (транспортного засобу), останній були завданні душевні страждання та психологічні переживання, також спричинено забій м`яких тканин обличчя, а тому суд вважає доведеним наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяннями відповідачки та нанесенням моральної шкоди позивачці. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, часу для відновлення її майна та психоемоційного стану, характеру та тяжкості змін у її житті, характеру правопорушення допущеного відповідачкою, вимог розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 5 000 грн. На переконання суду, за встановлених обставин справи, саме таке присуджене судом моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості. Висновки суду. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідачки на користь позивачки потрібно стягнути завдану майнову шкоду у розмірі 64\~914 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот чотирнадцять) гривень 29 копійок та моральну шкоду у розмірі 5\~000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Розподіл судових витрат у справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачений судовий збір у справі у розмірі 1\~211,20 грн, а оскільки її позовні вимоги задоволено частково на 90,90\~% (69914,29 * 100 / 76914,29), тому із відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 100,98 грн (1 211,20 х 90,90 %). Також представник позивачки вказав про те, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть подані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом 5 днів після ухвалення рішення. Враховуючи наведене та

Outcome: partial