Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У липні 2025 року адвокат Брижатий Сергій Вікторович, діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання позивачки. На обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що з 11 червня 2011 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі у них народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка зазначає, що з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, представник позивача зазначає, що позивачка не працює у зв`язку із перебуваннячм у відпустці по догляду за малолітніми дітьми та потребує матеріальної допомоги. Відповідач їй гроші не надає, хоча він працює та моженадавати їй матеріальну допомогу. З огляду на вказане представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/4 від всіх його доходів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Ухвалою від 01 жовтня 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 27 листопада 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, яким він частково заперечував проти позову. Зокрема, зазначив, що він визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, проте не погоджується із вказаними у позові обставинами. Так, відповідач вказує, що шлюб фактично припинив існування задовго до подання позову до суду. Останні декілька років позвачка втратила інтерес до шлюбних стосунків, зосередавшись виключно на вихованні дітей. Намагання відповідача відновити подружні стосунки не дали позитивного результату. Також він зазначив, що твердження позивачки про те, що він матеріально її не утримував, не відповідають дійсності. На спростування таких доводів позивачки надав копії квитанцій, що підтерджують перерахування ним на картковий рахунок позивачки грошових коштів за період з квітня 2025 року по листопад 2025 року на загальну суму 118 500,00 грн. Крім того, зауважив, що він відмовився при поділі майна від своєї частки квартири на користь дружини. Відтак, вважав вимоги позивачки про стягнення з нього аліментів на її утримання безпідставними та заперечував проти їх задоволення. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року суд залишив без розгляду позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання на підставі поданої представником позивачки відповідної заяви. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 01 грудня 2025 року представник позивача подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Від відповідача 01 грудня 2025 року надійшла до суду заява, у якій він не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачкою та просив здійснювати розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, з дотриманням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності, а також повно й всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 11 червня 2011 року року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 335. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Під час перебування сторін у шлюбі у них народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Із позовної заяви встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує та визнає у цій частині позов. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі й сім`ї. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній і взаємній згоді жінки та чоловіка, а примушування до вступу в шлюб не допускається. З наведених норм права вбачається, що добровільність є однією з основоположних засад шлюбу. Шлюб як сімейний союз спрямований на створення сім`ї, а як союз - має договірну природу, що зумовлює його добровільний характер та ґрунтується на взаємній любові, повазі, довірі, підтримці й взаємодопомозі між подружжям. Разом із тим шлюб не є безумовним чи примусовим зв`язком і може бути припинений у разі втрати зазначених засад. Розірвання шлюбу свідчить про стійкий та незворотний розлад подружніх відносин і припинення сімейного життя. Позов про розірвання шлюбу відповідно до вимог законодавства може бути пред`явлений одним із подружжя. У даному випадку позивачка скористалася наданим їй законом правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягаючи на неможливості його подальшого збереження. Позивачка не має наміру зберігати шлюбні відносини з відповідачем, що свідчить про відсутність добровільної згоди на продовження сімейного союзу. Суд бере до уваги, що збереження шлюбу можливе виключно за наявності взаємної волі сторін, почуттів любові та поваги, а також спільного прагнення до підтримання сімейних відносин. За відсутності таких умов примушування особи до збереження шлюбу є неприпустимим та суперечить засадам сімейного права. Враховуючи доводи позивачки, суд доходить висновку, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо вступу до шлюбу, перебування у шлюбі та його розірвання. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що сім`я сторін фактично та остаточно розпалася, підстав для надання строку для примирення сторін не вбачається, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а шлюб між сторонами - таким, що підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачці 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved