Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури Базан О.В. в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів пайової участі. В обґрунтування позову зазначається, що у період часу з 18.04.2019 до 02.02.2021 фізичною особою [PERSON] на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 18.04.2019 № XM112191080504 було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] (код об?єкта відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови»). У подальшому відділом містобудування, архітектури та благоустрою Виконавчого комітету Нетішинської міської ради Волошенюк І.М. було видано сертифікат № ХМ122210416695 від 22.04.2021, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об?єкта проєктній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Як вбачається з відомостей, наявних у відкритому доступі в мережі «Інтернет, а саме на порталі Єдиної державної електронної системі у сфері будівництва (вебсайт «e-construction.gov.ua»), пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася, підстава звільнення від сплати п. 13 розд. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019. На час отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт та початку відповідного будівництва ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов?язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. За змістом ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування відповідно до встановленого ним розміру (у межах встановленого законом граничного розміру) з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об?єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, або на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (якщо загальна кошторисна вартість будівництва об?єкта не визначена). Розмір пайової участі визначається протягом десяти робочих днів із дня реєстрації звернення замовника про укладення відповідного договору та доданих до нього документів, а договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів із дня реєстрації зазначеного звернення, але до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію. Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, перерахування замовником об?єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов?язком, а не правом забудовника. Тому укладення у таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов?язковим на підставі закону. Строк, визначений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» для укладення договору пайової участі протягом 15 днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов?язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов?язку замовника та не звільняє замовника від обов?язку укласти договір, адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою. Тобто, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов?язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов?язання повинне бути виконано до прийняття новозбудованого об?єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Однак на момент прийняття в експлуатацію об?єкта відповідача ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі Закон № 132-ІХ). У той же час Закону № 132-ІХ врегулював відповідні правовідносини у п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», а саме встановив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема: -розмір пайової участі для житлових будинків (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) становить два відсотки вартості будівництва об?єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (пп. 1 ч. 2); -замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів із дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (пп. 3 ч. 2); -пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (пп. 4 ч. 2). При цьому договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання (ч. 1). Тобто, відповідно до внесених Законом № 132-ІХ змін, починаючи з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов?язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання є лише договори про сплату пайової участі, укладені з 01.01.2020 (п. 2 ч. 1 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 виклала висновок про вирішення правової проблеми, пов?язаної із застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавством щодо скасування обов?язку замовника будівництва укласти відповідний договір, зазначивши, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення ст. 40\~Закону\~№ 3038-VI\~після втрати нею чинності.\~ Крім того,\~пунктом 2\~розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»\~визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. У зв?язку з відсутністю договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов?язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.\~ Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту\~у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись із позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до\~поновлення порушеного\~права\~органу місцевого самоврядування. Верховний Суд у постанові 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об?єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: - договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абз. 1 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними; - якщо станом на 01.01.2020 такі об?єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об?єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX. Зокрема абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва. Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абз. 1 вказаного пункту\~розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання. Передбачений вказаною нормою порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 1) об?єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; 2) об?єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Таким чином, у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги пп. 3, 4 абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об?єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об?єкта в експлуатацію. При цьому обов?язок сплатити пайову участь у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році зберігається до прийняття об?єкта в експлуатацію навіть у наступних після 2020 року (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.10.2023 у справі № 140/5484/21 щодо об?єкта будівництва, розташованого на території міста Луцька). Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (ст. 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі. У випадку, якщо замовниками вищевказаних об?єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об?єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. У даному конкретному випадку між позивачем та відповідачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти до бюджету [PERSON] , в тому числі на виконання вимог Закону № 132-ІХ, не сплачувалися (натомість, як вже зазначалося, у якості підстави для звільнення від сплати пайової участі відповідач вказала норми п. 13 розд. 1 Закону № 132-ІХ). Прокурор зауважує, що законодавець у вищенаведених правових нормах Закону № 132-ІХ диференціює методи розрахунку величини пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів. Так, критерієм диференціації є, зокрема, розмежування нежитлових будівель і споруд та житлових будинків. Таким чином, саме фактор будівництва будинку з метою створення житла, що має місце у даному конкретному випадку, є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі. Як вбачається із відомостей сертифіката № ХМ122210416695 від 22.04.2021, загальна площа квартир об?єкта будівництва становить 2849,4 кв.м. На дату прийняття об?єкта в експлуатацію діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 119 від 20.05.2021. Так, вартість одного квадратного метра загальної площі квартири будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 13511 грн. Враховуючи наведене та зважаючи на норми абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ, розмір пайової участі, який на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню з відповідача до бюджету на користь позивача складає 769964,86 грн (2849,4 кв.м. х 13511 грн = 38498243,40 грн; 38498243,40 грн х 2% = 769964,86 грн). З огляду на викладені обставини, прокурор просив суд стягнути з [PERSON] на користь Нетішинської міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Нетішинської міської територіальної громади кошти пайової участі в розмірі 769964,86 грн, а також стягнути з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури сплачений останньою під час подання позову судовий збір у розмірі 11549,47 грн. 12.03.2025 ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області вказану цивільну справу було передано за підсудністю на розгляд Нетішинського міського суду Хмельницької області (а.с. 41 т. 1). 16.04.2025 суддею Нетішинського міського суду Хмельницької області було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 67 т. 1) 24.05.2025 представником відповідача адвокатом Крутенем І.В. було подано відзив на позов, в якому він вказує, що відповідна позовна заява була подана поза межами строку позовної давності. Так, право позивача на подання цієї позовної заяви виникло з моменту видачі відділом містобудування, архітектури та благоустрою Виконавчого комітету Нетішинської міської ради сертифікату № ХМ122210416695 від 22.04.2021, а отже трирічний строк позовної давності сплинув 23.04.2024. Також представник відповідача не вбачав підстав для сплати [PERSON] коштів пайової участі, оскільки підставою виникнення цивільних прав і обов?язків у даному випадку є договір. Так, у позовній заяві прокурор посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, предметом розгляду якої було звернення Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до суду з позовом до забудовника, в якому позивач просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова і днем укладення договору вважати день набрання рішенням суду законної сили. Проте Нетішинська міська рада жодного разу не зверталася до [PERSON] із пропозицією укласти договір про пайову участь та з 22.04.2021 жодного разу не зверталася до неї з вимогою повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Міністерство розвитку громад та територій України у своєму листі «Щодо застосування положень інфраструктури населених пунктів» № 1/15.2/515-21 від 12.02.2021 роз?яснило: зважаючи на викладене та враховуючи, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, наразі відсутня правова підстава для укладання договорів та, відповідно, сплати коштів пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку та які підлягають прийняттю в експлуатацію після 01.01.2021, але договір між замовниками таких об`єктів та органами місцевого самоврядування не було укладено. З огляду на це відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Крім іншого, позивач надає розрахунок пайової участі, з яким відповідач категорично не погоджується, оскільки позивач у своєму розрахунку керується наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» № 119 від 20.04.2021, відповідно до якого вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Хмельницької області становить 13511 грн. Водночас незрозуміло, чому позивач керується наказом, чинним на 20.04.2021, адже 01.01.2020 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а отже і обов?язок укладати договори про пайову участь з органами місцевого самоврядування було виключено. Таким чином, під час проведення такого розрахунку позивач мав би керуватися наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» № 286 від 02.12.2019, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якого вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Хмельницької області становить 12100 грн. В абзаці 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ законодавець диференціює різні методи розрахунку визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури, і одним із критеріїв диференціації є критерій розмежування нежитлових споруд та житлових будинків. Отже, для законодавця саме фактор будівництва будинку з метою створення житла є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі, а відтак зазначений критерій підлягає застосуванню і при визначенні вартості спорудження житла. При цьому визначення такої вартості відбувається за допомогою застосування опосередкованого методу, тобто з урахуванням спорудження саме житлової площі. Такі твердження відповідають положенням наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 286 від 02.12.2019, яким затверджено саме показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, при цьому опосередковуючим чинником для житлових будинків є саме площа квартир. Отже, пайова участь при зведенні багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: [ADDRESS] має становити: (2849,40 х 12100) : 100 х 2 = 689554,80 грн, де: 1) 2849,40 кв.м. загальна площа квартир; 2) 12100 грн вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) (відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 286 від 02.12.2019); 3) 2% - розмір пайової участі для житлових будинків (пп. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в України»). \~ \~ \~ \~З огляду на це розрахунок пайової участі, здійснений прокурором, проведено без врахування норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а тому не є належним та допустимим доказом. \~ \~ \~ \~Також представник відповідача вказав, що орієнтовний попередній розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу складає 15000 грн. З урахуванням викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 121-123 т. 1). 26.05.2025 судом було прийнято поданий представником відповідача відзив на позов (а.с. 141-142 т. 1). 29.05.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначається із посиланням на норми закону та правові висновки Верховного Суду, наведені у позовній заяві, що заперечення представника відповідача проти позову є безпідставними (а.с. 145-148 т. 1) 30.05.2025 прокурором було також подано відповідь на відзив, в якому вказано, що строк позовної давності для подання відповідного позову не було пропущено, оскільки він продовжувався на строк дії карантину, введеного з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який тривав до 30.06.2023 включно, та введенням воєнного стану з 24.02.2022, який натепер продовжує діяти. Також прокурором із посиланням на норми закону та правові висновки Верховного Суду, наведені у позовній заяві, зазначається про безпідставність заперечень представника відповідача проти позову. Щодо визначення розміру пайової участі, обов`язок її сплати зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, і на дату такого прийняття діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 119 від 20.05.2021 (а.с. 149-156 т. 1). 03.06.2025 представником відповідача було подано заперечення проти відповідей на відзив, поданих представником позивача та прокурором, в яких зазначається, що встановлений законом трирічний строк позовної давності було пропущено, до позовної заяви не долучено клопотання про поновлення строків позовної давності, а у самому позові не обґрунтовано поважності причин пропуску строку звернення до суду, зокрема не вказано про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позову. Правові висновки Верховного Суду, на які посилається позивач, є нерелевантними з огляду на обставини цієї справи. Нетішинська міська рада жодного разу не зверталася до [PERSON] з пропозицією укласти договір про пайову участь, і факт порушення відповідачем зобов`язання з укладання такого договору не встановлений. У той же час відповідач жодним чином свідомо не затягувала процес здачі об`єкта в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі. Крім того, позивач з 22.04.2021 жодного разу не звертався до [PERSON] з вимогою повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Щодо визначення розміру пайової участі представник відповідача вказав, що позивачем та прокурором не надано жодного обґрунтування правомірності здійснення розрахунку не на момент виникнення спірних правовідносин (01.01.2020), а станом на 22.04.2021 (а.с. 166-168, 172-175 т. 1). 06.06.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, прийнято подані представником позивача та прокурором відповіді на відзив, а також подані представником відповідача заперечення проти таких відповідей. Також судом було задоволено клопотання представника відповідача про долучення письмового доказу, а саме копії договору підряду № 25-03/19 від 25.03.2019, і про витребування наступних доказів: 1) у Нетішинської міської ради а) інформації щодо того, чи мало місце призупинення роботи відділів, управлінь та інших виконавчих органів Нетішинської міської ради, викликаного невідворотною силою або іншими обставинами з 18.04.2019; б) інформації щодо результатів розгляду проєкту рішення Нетішинської міської ради «Про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Нетішина»; 2) у Хмельницької обласної прокуратури інформації щодо того, чи мало місце вимушене призупинення роботи Шепетівської окружної прокуратури з 2019 року; 3) у Державної інспекції архітектури та містобудування України належним чином засвідченої копії декларації щодо початку будівельних робіт багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення (код будівлі за ДК 018-2000\~1122.1 (будинки багатоквартирні масової забудови), що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 6810500000:02:006:0221 за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 204-208, 209-210 т. 1). У судовому засіданні прокурори підтримали заявлені позовні вимоги та надали суду пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача також підтримала заявлений позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник заперечував проти позову, надавши пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними ним у відзиві на позов та запереченнях проти відповідей на відзив, поданих прокурором та представником позивача. Заслухавши прокурора та представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.10.2024 керівник Шепетівської окружної прокуратури Олійник Р. звернувся з листом до Нетішинського міського голови Супрунюка О., в якому зазначив, що окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень щодо судового захисту порушених економічних інтересів держави опрацьовується інформація про стан виконання замовниками будівництва обов?язку із перерахування до відповідних місцевих бюджетів коштів для створення і розвитку інфраструктури населених пунктів (пайової участі). Так, у період часу з 18.04.2019 по 02.02.2021 фізичною особою було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: [ADDRESS] . З огляду на це прокурор просив не пізніше 30.10.2024 надати до Нетішинської окружної прокуратури інформацію з приводу надходження до бюджету Нетішинської територіальної громади коштів пайової участі від замовника будівництва вказаного у листі об?єкта із долученням підтверджуючих документів, а якщо такі кошти суб?єктами господарювання не було сплачено додатково повідомити про причини та вжиті Нетішинською міською радою заходи щодо примусового стягнення у судовому порядку. Також прокурор просив надати відомості про замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20 т. 1). 29.10.2024 Нетішинський міський голова Супрунюк О. у листі-відповіді на адресу керівника Шепетівської окружної прокуратури Олійника Р. вказав, що до бюджету Нетішинської міської територіальної громади коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Нетішин від забудовника [PERSON] не надходило. Забудовник була ознайомлена під час отримання вихідних даних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з Порядком пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Нетішина, проте договорів щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного міста не укладала. Під час дії карантину та режиму воєнного стану було зменшено видатки на інші статті, зокрема на фінансування витрат з оплату судового збору, тому Нетішинська міська рада не має можливості самостійно звернутися до суду. Замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 21). Як вбачається з витягів з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, у період часу з 18.04.2019 (дата початку будівництва) до 02.02.2021 (дата завершення будівництва) фізичною особою [PERSON] на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 18.04.2019 № XM112191080504 було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] (код об?єкта відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови»). У подальшому відділом містобудування, архітектури та благоустрою Виконавчого комітету Нетішинської міської ради [PERSON] було видано сертифікат № ХМ122210416695 від 22.04.2021, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об?єкта проєктній документації та підтверджено його готовність до експлуатації, і 23.04.2021 відповідний об?єкт було введено в експлуатацію. Загальна площа квартир у будинку складає 2849,40 кв.м. Щодо пайової участі у витягах вказано, що [PERSON] звільнена від її сплати на підставі п. 13 розд. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019 (а.с. 22-23, 24-25, 26-27, 28-30, 31-34, 35 т. 1). Відповідно до договору підряду № 25-03/19 від 25.03.2019, укладеного між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Варшавський-Нетішин» (забудовником), Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Бау» (підрядником) та [PERSON] (замовником), підрядник зобов?язавася вчасно, якісно, власними силами, на свій ризик із власних матеріалів та матеріалів забудовника, у відповідності з будівельними нормами й правилами виконати будівельно-монтажні роботи на об?єкті «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] », що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 6810500000:02:006:0221, а замовник та забудовник зобов?язалися прийняти дані роботи по акту приймання виконаних будівельних робіт, після чого забудовник зобов?язався оплатити їх (п. 1.1). Роботи, передбачені цим договором, повинні бути виконані у строк, обговорений сторонами, але не пізніше 31.12.2020 за умови дотримання замовником п. 2.2 та забудовником п. 2.3 цього договору (п. 4.4) (а.с. 182-186 т. 1). 17.02.2025 першим заступником керівника Шепетівської окружної прокуратури Базаном О. було надіслано повідомлення на адресу Нетішинської міської ради про те, що перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури має намір звертатися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету на загальну суму 769964,86 грн (а.с. 37 т. 1). У своїх письмових поясненнях на адресу суду від 10.06.2025 представник Хмельницької обласної прокуратури Самбір О.І. вказує, що робота органів прокуратури не припинялася, проте зазнала значних реформ, спрямованих, у тому числі, на зміну системи (а.с. 222 т. 1). Секретар Нетішинської міської ради у своєму листі на адресу суду від 13.06.2025 вказує, що згідно з наявною інформацією у Виконавчому комітеті Нетішинської міської ради з 18.04.2019 відділи, управління та інші виконавчі органи Нетішинської міської ради працювали у штатному режимі. Жодних управлінських рішень із питань призупинення роботи відділів, управлінь та інших виконавчих органів у зв`язку з невідворотною силою або іншими обставинами не приймалося. За результатами розгляду проєкту рішення «Про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Нетішина» на сімдесят другій (позачерговій) сесії Нетішинської міської ради VII скликання рішення не прийнято (а.с. 228 т. 1). Державна інспекція архітектури та містобудування України у своєму листі на адресу суду від 16.06.2025 зазначає, що шляхом перевірки відомостей, що містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами пошуку «адреса об?єкта будівництва: [ADDRESS] »; «кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221» було виявлено наступну інформацію: -виданий Відділом містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради дозвіл (зі змінами) на виконання будівельних робіт від 07.12.2020 за реєстраційним номером ХМ112191080504 щодо об?єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] », кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221; замовник будівництва [PERSON] ; -сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів від 23.04.2021 за реєстраційним номером ХМ122210416695 щодо об?єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по [ADDRESS] », кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221; замовник будівництва [PERSON] (а.с. 232-233 т. 1). Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом\~України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від\~17.02.2011 (далі Закон\~№ 3038-VI). За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Частиною 1 ст. 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об?єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури. Станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною ст. 40 Закону № 3038-VI, відповідно\~до частини другої якої замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов?язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до ч. 3 ст. 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об?єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію (ч.ч. 5, 9 ст. 40 Закону № 3038-VI, чинної на момент виникнення спірних правовідносин). Зі змісту ст. 40 Закону № 3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об?єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов?язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов?язковим на підставі закону. Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц та від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20. За змістом зазначених норм відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов?язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов?язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об?єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Разом\~із тим 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20.09.2019\~(далі \~Закон № 132-IX), якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено. Пунктом 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Згідно з пп. 3 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX замовник будівництва зобов?язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об?єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об?єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об?єкта. Відповідно до пп. 4 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об?єкта будівництва в експлуатацію. Верховний Суд у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 виснував, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об?єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01.01.2020\~на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абз. 1 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними.\~ Разом із тим, якщо станом на 01.01.2020\~такі об?єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов?язок щодо перерахування замовником об?єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов?язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ. Зокрема абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва. Таким чином, набуття чинності 01.01.2020\~Законом № 132-IX, яким статтю 40 Закону № 3038-VI виключено, не скасовує обов?язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 року у cправі № 911/1654/24. Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах: від 22.05.2025\~у справі № 910/6176/24; від 20.05.2025 у справі № 915/476/24; від 19.02.2025 у справі № 903/468/24; від 17.04.2025\~у справі № 911/65/24; від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22;\~від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23; від 20.07.2022\~у справі № 910/9548/21, неодноразово зазначав про те, що передбачений «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем, зокрема,\~для\~об?єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020\~не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020\~не були укладені. Відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об?єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ненадання ним передбачених цією нормою документів не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості Як було встановлено судом (і ця обставина визнається учасниками справи), договір про сплату коштів пайової участі між\~Нетішинською міською радою та [PERSON] \~не укладався. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, розглядаючи питання пайової участі забудовника у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, також зауважила, що: - у зв?язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов?язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже зобов?язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України; - у разі порушення зобов?язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов?язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатися з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Судом було встановлено, що з 18.04.2019 за адресою: [ADDRESS] проводилися будівельні роботи з будівництва багатоповерхового житлового будинку з приміщеннями громадського призначення. Замовником проведення цих будівельних робіт була [PERSON] . Виданим відділом містобудування, архітектури та благоустрою Виконавчого комітету Нетішинської міської ради сертифікатом № ХМ122210416695 від 22.04.2021 засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Будівельні роботи виконані у строк: початок робіт 18.04.2019, закінчення робіт 02.02.2021. Загальна площа квартир об?єкта будівництва (будівлі) 2849,4 кв.м. [PERSON] як\~замовник будівництва до\~Нетішинської міської ради\~із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об?єкта будівництва не зверталась, та, як наслідок, грошові кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту до місцевого бюджету не сплачувала, а отже нею було порушено\~норми ст. 40 Закону\~№ 3038-VI. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених нею коштів пайової участі відповідно до ст. 1212 ЦК України. Так,\~абз.\~2\~п.\~2\~розд.\~ІІ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Закону\~№ 132-IX\~встановлено,\~що протягом\~2020\~року замовники\~будівництва на\~земельній ділянці\~у населеному\~пункті перераховують\~до відповідного\~місцевого бюджету\~кошти для\~створення і\~розвитку інфраструктури\~населеного пункту\~(пайова\~участь),\~і розмір\~пайової участі\~для житлових\~будинків становить\~(якщо\~менший розмір\~не встановлено\~рішенням органу\~місцевого самоврядування,\~чинним на\~день набрання\~чинності цим\~Законом) становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (п.п. 3, 4 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX). Отже, прийняття об?єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов?язання. На дату прийняття об?єкта в експлуатацію діяли Показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 119 від 20.05.2021. Так, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 13511 грн. Враховуючи наведене та зважаючи на норми абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ, розмір пайової участі, який на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню з відповідача до місцевого бюджету на користь позивача складає 769964,86 (2849,40 х 13511 х 2%), а отже позов підлягає повному задоволенню. Стосовно посилань представника відповідача на ту обставину, що розрахунок пайової участі є помилковим, оскільки проведений не на момент виникнення спірних правовідносин, суд не бере їх до уваги з огляду на таке. За приписами пп. 4 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ було чітко визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами\~до прийняття відповідного об?єкта будівництва в експлуатацію. Саме одночасно з прийняттям об?єкта в експлуатацію у відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об?єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Отже, розрахунок пайової участі має бути проведений з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення відповідного об?єкта будівництва до експлуатації, а тому наведений у позові розрахунок із використанням Показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 119 від 20.05.2021, є коректним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23. Стосовно посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не ухилялася від сплати коштів пайової участі суд зазначає, що такі обставини у будь-якому випадку не можуть підставою для відмови у позові, позаяк у даному випадку наявність вини не має значення при відшкодуванні шкоди за зберігання майна без достатньої правової підстави, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.11.2017 у справі № 3-1185гс17 та від 06.02.2019 у справі № 923/921/17. Щодо посилання представника відповідача на лист Міністерства розвитку громад та територій України № 1/15/2/515-21 від 12.02.2021 суд зазначає наступне. Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі № 826/2426/16 наголошує на тому, що\~листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами,\~можуть носити лише роз?яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів. Аналогічна правова позиція викладена також у поставі Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 921/128/22. Таким чином, оскільки лист Міністерства розвитку громад та територій України № 1/15/2/515-21 від 12.02.2021 не є нормативно-правовим актом, не встановлює правових норм та носить лише інформативний характер, він не може бути підставою для звільнення замовників будівництва (у тому числі відповідача у справі [PERSON] ) від сплати коштів пайової участі. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної даності суд зазначає таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб?єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-7952св23). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Прокурор звернувся до суду із позовом 07.03.2025, при цьому, як вже зазначалося судом, за приписами пп. 4 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ відповідач мала сплатити пайову участь не пізніше прийняття відповідного об?єкта будівництва в експлуатацію, тобто 23.04.2021. Водночас постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 введено 12.03.2020 на всій території України карантин та запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17.03.2020 введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 141\~Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 651 від 27.06.2023 на всій території України відмінено карантин з 24:00 год. 30.06.2023. Отже, карантин діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. Початок зупинення строку звернення до суду потрібно пов?язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-ІХ, що відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 та Верховним Судом у постанові від 27.03.2024 у справі № 167/1058/20. Крім того, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 2120-ІХ від 15.03.2022, що набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023, що набрав чинності 30.01.2024, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину продовжена на строк дії правового режиму воєнного стану. Лише 04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025, яким скасовано зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Таким чином, строк позовної давності під час подання цієї позовної заяви пропущено не було, а отже заява представника відповідача про його застування є безпідставною. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення Хмельницькою обласною прокуратурою судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 11549,47 грн підтверджується платіжною інструкцією № 11 від 24.02.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 38, 46). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача\~ на користь Хмельницької обласної прокуратури суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 11549,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved