Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

ТзОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 5 березня 2024 року відповідач уклав кредитний договір №4445704 із ТзОВ «Лінеура Україна» та отримав кредит у розмірі 7000грн строком на 360 днів; на пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,625% у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5% у день із зобов`язанням повернути його разом із відсотками згідно умов Договору. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Надалі на підставі Договору факторингу №31-1/03/2025, укладеного 31.03.2025р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Українські фінансові операції», позивач набув право вимоги за вказаною заборгованістю. Ураховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] станом на 31.03.2025 року має заборгованість в сумі 42262,59грн; відтак просять стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Судом установлено, що 5 березня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4445704, згідно з умовами якого ТзОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 7000грн, який він зобов`язувався повернути разом з відсотками відповідно до умов кредитного договору. Згідно Договору факторингу №31-1/03/2025 від 31.03.2025р. ТзОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТзОВ «Українські фінансові операції». Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №4445704 вбачається, що [PERSON] станом на 31.03.2025 року заборгував позивачу 42262,59грн, з яких 6199,92грн - заборгованість за тілом кредиту та 36062,67грн заборгованість за відсотками. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором та заборгованості за простроченими відсотками; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2422,4грн. Крім того позивач просив присудити стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000гривень і на підтвердження розміру понесених витрат позивачем було подано заявку №4445704 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 1 серпня 2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10, копію довіреності від 01.08.2024р., детальний опис робіт, акт прийому-передачі наданих послуг від 12.06.2025р., рахунок на оплату на зазначену суму. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: approved