Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позиції позивача та відповідачки, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача за допомогою підсистеми "Електронний суд" 11.08.2025 звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості та клопотанням про витребування доказів. У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 703612624 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого остання шляхом безготівкого перерахунку на банківську картку від кредитодавця отримала кредитні кошти в сумі 7000,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальниця зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з цим договором. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, а в подальшому - додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких до нього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020. У подальшому 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 18473,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 11473,00 грн - за відсотками. Відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не повертає кредитні кошти та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із цим позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020 не погашена. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 18473,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 11.08.2025 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області, оскільки відповідачка [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , що відносено до територіальної юрисдикції цього суду. Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 08.09.2025 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П. Ухвалою судді від 10.09.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано від АТ КБ "Приватбанк" інформацію по банківській картці № [NUMBER] -XXXX-9287, а саме інформацію про власника картки та рух коштів по ній. Представник позивача в позовній заяві прохала суд про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, позовні вимоги\~\~підтримала повністю, проти заочного ухвалення рішення не заперечувала. 30.09.2025 витребувана від АТ КБ "Приватбанк" інформація надійшла до суду. Судом надіслано на адресу відповідачки копію ухвали про відкриття провадження, яку останньою не отримано за місцем реєстрації у зв`язку із відсутністю адресата та яка повернулася на адресу суду 18.09.2025, що підтверджується відповідним повідомленням вузла поштового зв`язку. 11.11.2025 за допомогою підсистеми "Електронний суд" представник відповідачки [PERSON] адвокат Третяк К.П. надіслала відзив на позов, у якому клопотала поновити строк для його подання як пропущений із поважних причин, оскільки її довірителька довгий час перебувала за межами України та дізналася про наявність цієї судової справи лише 06.11.2025 і відразу звернулася за професійною правничою допомогою до адвоката. Вказала, що відповідачка позов визнає частково на суму 8953,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн та процентах за користування ним, що становлять 1953,00 грн, які передбачені п. 1.3 кредитного договору та нараховані за ставкою 0,93% від суми кредиту за кожен день користування ним, що складає 65,10 грн, строк кредитування - 30 днів. У решті позовних вимог прохає відмовити, так як проценти первісним кредитором були нараховані поза строками дії договору, а додаткової угоди щодо продовження цього строку сторони не укладали. Також представник відповідачки прохала зменшити суму судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, яка становить 7000,00 грн, як необгрунтовану та не доведену, до 3500,00 грн. Прохала стягнути із позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, які обгрунтувала наданими до відзиву письмовими доказами. 13.11.2025 за допомогою підсистеми "Електронний суд" представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив, у якому заперечувала проти аргументів сторони відповідачки, наполягала на викладеному у позовній заяві, позов прохала задовольнити повністю, заперечувала проти зменшення заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, вказаючи на їх доведеність та обгрунтованість та проти розміру судових витрат, понесених відповідачкою як неспівмірних об`єму виконаних представником робіт. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Щодо клопотання сторони відповідачки про поновлення строку для подання відзиву на позов, суд, з урахуванням позицій сторін, зокрема позивача, який проти поновлення такого строку не заперечував, з метою об`єктивності судового розгляду, надання відповідачці можливості реалізувати право на захист своїх інтересів у суді, вважає за необхідне це клопотання задовольнити та поновити строк для подання відзиву шляхом його фактичного прийняття та приєднання до матеріалів справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 26.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 703612624 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z2M53G3F. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 7000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,93 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. У разі прострочення повернення коштів базова процентна ставка становить 1,70% в день від суми кредиту за час користування ним. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 7000,00 грн відповідачці підтверджується платіжним дорученням від 26.03.2020. Належність банківської картки № 5168-75XX-XXXX-9287, вказаної у цьому платіжному документі, [PERSON] та зарахування коштів в сумі 7000,00 грн на цю картку 26.03.2020 підтверджується повідомленням АТ КБ "Приватбанк" від 23.09.2025 та випискою з банківського рахунку останньої за період з 26.03.2020 по 31.03.2020. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, дію цього договору було продовжено згідно з додатковими угодами № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023. Відповідно до умов вказаного договору та додаткових угод, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020, що підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги № 88 від 08.07.2020. Заборгованість відповідачки станом на дату відступлення права вимоги складає 17759,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10759,00 грн - за відсотками. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 та додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, відповідно до умов яких до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020, що підтверджується копією реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023, з якого вбачається, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість складає 18473,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11473,00 грн - за відсотками. У подальшому 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 04.06.2025. Заборгованість відповідачки станом на дату відступлення права вимоги залишилася незмінною і складає 18473,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11473,00 грн - за відсотками. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020 станом на 25.06.2025 заборгованість [PERSON] відповідає вищевказаній та не сплачена. З наведених документів вбачається, що відповідачка за цей період платежів в рахунок погашення заборгованості не вносила. Вказане підтверджується також розрахунком заборгованості, складеним ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за період з 26.03.2020 по 08.07.2020, відповідно до якого заборгованість відповідачки станом на дату відступлення права вимоги складає 17759,00 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10759,00 грн - за відсотками. Відсотки за період з 26.03.2020 по 25.04.2020 нараховані в розмірі 65,10 грн в день відповідно до 1.3. кредитного договору, у подальшому - з 30.04.2020 по 08.07.2020 - в розмірі 119,00 грн в день відповідно до п. 1.4 цього договору. Норми права, застосовані судом. Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Суд вважає, що стороною позивача доведено факт погодження між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Отже, виходячи з принципу правомірності даного правочину, який не визнано судом недійсним, у позичальниці [PERSON] виникло зобов`язання з повернення одержаного кредиту. Ураховуючи надані суду докази укладення договорів факторингу, позивачем доведено право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020 і воно не оспорюється останньою. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд доходить висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку ні первісному кредитору, ні позивачу не повернуті, що підтверджується розрахунками заборгованості, складеними первісним кредитором та позивачем, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачкою обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів в сумі 7000,00 грн. Укладення договору в електронному вигляді, отримання коштів в сумі 7000,00 грн та їх неповрнення ні первісному кредитору, ні подальшим факторам, в тому числі позивачу, не заперечуються відповідачкою, як це вбачається із відзиву на позов. Отож, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка становить 7000,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до до п. 1.2 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. У конкретному випадку цей строк був визначений періодом з 26.03.2020 по 25.04.2020, що зокрема підтверджується графіком розрахунків до договору (додаток № 1). Згідно з п 1.4 договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений у п. 1.2 договору (30 днів), умови щодо нарахування відсотків за дисконтною ставкою скасовуються та до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процента ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 4.3 договору визначено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Водночас, умовами договору не визначено кінцевий строк можливого нарахування відсотків у такому порядку. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом з матеріалів справи, зокрема кредитного договору встановлено, що тіло кредиту складає 7000,00 грн, відсоткова базова ставка - 1,70%, яка передбачена у разі виникнення у відповідачки заборгованості за кредитом, період дії договору - 30 днів - з 26.03.2020 по 25.04.2020. Суду ні позивачем, ні відповідачкою не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості за цим договором як первісному кредитору, так і подальшим факторам та позивачеві. Судом встановлено, що заборгованість відповідачки за вищевказаним договором, яка нарахована первісним кредитором, а в подальшому і фактором, виходить за межі строку дії договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося первісним позикодавцем після закінчення обумовленого стронами строку кредитування - 30 днів. За таких обставин, суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по відсотках за цим договором, дійшов висновку про таке. Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно за 30 днів, виходячи із розміру тіла кредиту 7000,00 грн, процентної базової ставки 1,70%, заборгованість за відсотками має становити (7000,00 * 1,70%) * 30 днів = 3570,00 грн. Суд не погоджується з позицією позивача про обгрунтуванням нарахування відсотків відповідно до умов кредитного договору в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки умови договору на це не вказують. Позивачем також не заявлено про стягнення із відповідачки на свою користь 3% річних та інфляційних втрат за невиконання останньою умов договору. Також, суд не погоджується із позицією відповідача, викладеною у відзиві на позов, за якою представник останньої прохає здійснювати перерахунок відсотків за дисконтною ставкою 0,93 %, оскільки відповідачка допустила виникнення заборгованості за кредитним договором і ця ставка до неї відповідно до п. 1.4 застосована бути не може. Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 703612624 від 26.03.2020 із [PERSON] підлягають задоволенню частково і з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 7000,00 грн та заборгованість за відсотками - 3570,00 грн, а всього 10570,00 грн. У іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 57,22 % сплаченого позивачем судового збору на підставі платіжної інструкції від 06.08.2025, що становить 1386,10 грн. Щодо стягнення із відповідачки витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн, суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду представником позивача подано: копії акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025; копії договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025; копії додаткової угоди до нього від 05.06.2025; копії акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Тараненка А.І. як представника позивача. Також долучені відповідні документи на підтвердження повноважень представника. Представник відповідача у відзиві на позов прохала про зменшення заявленого розміру цих судових витрат з огляду на те, що він є неспівмірним критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України, із 7000,00 грн до 3500,00 грн. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат. Щодо їх розміру, суд частково погоджується із позицією сторони відповідачки та з урахуванням складності та характеру спору, який є типовим спором позивача про стягнення заборгованості із своїх боржників, базується на усталеній протягом тривалого часу позиції останнього, вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат із 7000,00 грн до 5000,00 грн, що на переконання суду є справедливим та співмірним предмету та ціну спору, об`єму виконаної роботи представником. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 57,22 % від заявленої суми, тобто 2861,00 грн. Крім того, представником відповідачки адвокатом Третяк К.П. заявлено клопотання про стягнення із позивача на користь відповідачки понесених нею судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги (за складання та подання відзиву на позов) в розмірі 3500,00 грн. Вирішуючи заявлене клопотання, суд констатує таке. Як зазначено вище, в разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються судові витрати, до числа яких належить і витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги [PERSON] . Понесені відповідачкою у зв`язку із цим витрати становлять 3500,00 грн та підтверджуються копіями договору про надання правничої допомоги № 10/11/25 від 10.11.2025 з додатком до нього від 10.11.2025, акту приймання-передачі наданих юридичних послуг (виконаних робіт) від 11.11.2025, квитанції № 1 про оплату цих послуг на суму 3500,00 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською практикою Третяк К.П. У відповіді на відзив представник позивача не погодилася із розміром вказаних судових витрат, понесених відповідачкою у зв`язку із неспівмірністю їх розміру виконаному об`єму робіт та наданих послуг. Суд вважає вищевказані витрати доведеними, та частково погоджується із позицією сторони позивача і з урахуванням складності та характеру спору, об`єму виконаних представникм відповідачки робіт, вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат із 3500,00 грн до 2000,00 грн. З урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 57,22%), суд доходить висновку про стягнення із позивача на користь відповідачки судових витрат , пов`язаних із отриманням проофесійної правничої допомоги в розмірі 42,78 %, що становить 855,60 грн. На підставі ст. ст. 526,\~611,\~612,\~1049,\~1054, 1056-1 України, ст.\~4,\~12,\~13,\~76-81,\~83,\~\~141,\~247,\~259,\~263-265,\~268,\~273,\~279, 352 ЦПК України, суд

Outcome: partial