Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У \~вересні \~2025\~ року\~ позивач\~ через\~свого представника\~ \~звернувся до\~суду \~з вище\~вказаним \~позовом \~в обґрунтування\~ якого\~ посилався\~на те,\~ що\~йому \~ на праві власності належить квартира [ADDRESS] , , а відповідач є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , які розташовані на першому поверсі вказаного будинку. Між належною йому квартирою [ADDRESS] та належною відповідачці квартирою [ADDRESS] знаходиться коридор, який веде до приміщення загального користування, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників вказаного багатоквартирного будинку. У вказаному приміщенні загального користування відповідач встановила двері, закривши їх на ключ, тим самим обмежила доступ інших співвласників до приміщення та користується ним одноособово. Звертав увагу на те, що відповідач раніше неодноразово самовільно влаштовувала перегородки в приміщеннях загального користування, що було предметом розгляду судових спорів, а також неодноразових звернень до правоохоронних органів. У березні 2020 року в ході примусового виконання судових рішень демонтовано перегородку та вхідні двері у ній, що була розташована у приміщенні 2,1 кв.м. в коридорі загального користування між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , звільнено від особистих речей відповідачки самовільно захоплену частину коридору, що розташована під сходами загального користування площею 37, кв.м. (від ванни, санвузла, унітазу та інших речей). Разом з тим, відповідач знову встановила нові вхідні двері з замком в приміщенні коридору, яке розташоване під сходами загального користування площею 3,7 кв.м. та користується даним приміщенням одноособово, чим чинить йому перешкоди, що зумовило звернення до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив усунути йому перешкоди в користуванні приміщенням коридору загального користування поз.2-5 площею 3,70 кв.м. першого поверху житлового будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачку демонтувати двері до приміщення загального користування поз.2-5 площею 3,70 кв.м., що розташоване в коридорі загального користування між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. На вказану позовну заяву надійшли письмові пояснення представника відповідача в яких останній позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено необхідність використання спірної частини коридору, не надано доказів того, що відповідач не дозволяла йому користуватись цією частиною коридору, не конкретизовано у тексті позову які саме двері він просить демонтувати. Також звертав увагу, що воля позивача не відображає волі всіх інших співвласників багатоквартирного будинку, при цьому вимога демонтувати двері, на його думку, передбачає втручання в конструктивні елементи будинку, що потребує згоди всіх співвласників. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він звертався до відповідачки з вимогою надати ключі він самовільно влаштованих нею та її чоловіком дверей у коридорі загального користування, проте остання відмовилась надати ключі, мотивуючи свою відмову тим, що вказане приміщення належить їй. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та надала суду пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Звертала увагу, що вказане приміщення загального користування неодноразово було предметом спору, зокрема під час приватизації квартири, відповідачці вдалось включити це приміщення до складу своєї квартири, натомість відповідне рішення органу приватизації було оскаржене позивачем та скасоване, а приміщення повернуте в загальне користування. Також, судовим рішення відповідачку було зобов`язано звільнити самовільно зайняти приміщення коридору, натомість через пів року після примусового виконання рішення, остання знову незаконно заволоділа спірним приміщенням загального користування. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач одноособово користується підвалом у будинку, де розташовані їх квартири, а також в його користуванні перебуває сарай, натомість вона немає доступу до будь-якого господарського приміщення, а тому облаштувала собі кладову, яку переобладнала у ванну. Для кладової вона використала приміщення коридору, яким ніхто не користувався, адже раніше квартира позивача була відділена від коридору стіною. Натомість, після того як позивач демонтував стіну та зробив реконструкцію своєю квартири, він почав вимагати знести облаштовану нею кладову, оскаржував рішення Чернівецької міської ради, яким було фактично узаконено облаштовані нею в коридорі ванну та туалет. Оскільки вона не має доступу до будь-якого іншого господарського приміщення в будинку, вирішила використати частину приміщення коридору для облаштування кладової. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав його недоведеності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона разом з чоловіком проживає в будинку [ADDRESS] , де відповідач облаштувала двері в приміщенін коридору загального користування, які замкнула на ключ та не надає доступу до вказаного приміщення. На її звернення надати ключі відповідачка виражалась нецензурною лайкою та вказувала, що спірне приміщення належить їй. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку. Наведене підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 11, 13). Згідно з ч.2\~ст.382\~ЦК України \~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче - огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне-, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законом України «Про особливості здійснення права власнсті у багатоквартирному будинку» передбачено, що що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багато квартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст.4). Відповідно до поповерховного плану житлового будинку [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться на першому поверсі вказаного двоповерхового багатоквартирного житлового будинку (а/с 14). Як вбачається з висновку №08 від 03.02.2025 року за результатами будівельно-технічної експертизи, при обстежені коридору загального користування на І поверсі площею 12,80 кв.м. в житловому будинку [ADDRESS] , встановлено, що в коридорі в приміщенні поз. 2-5 площею 3,70 кв.м. встановлені нові двері розмірами 0,65 х2,08 м. і які на день обстеження зачинені на ключ (а/с 34-41). Згідно з ч. 1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частинами 1 та 2 ст. 5, п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості\~здійснення \~права \~власнсті \~у багатоквартирному\~ будинку»\~передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників; спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004 (Справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Враховуючи положення вищенаведених законів та роз`яснень Конституційного Суду України, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, оскільки власники квартир в багатоквартирному будинку є також співвласниками допоміжних приміщень загального користування, а тому позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності з іншими власниками квартир у багатоквартирному будинку належить коридор поз. 2-5. За наслідками розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач в коридорі загального користування поз. 2-5 площею 3,70 кв.м. встановила нові двері розмірами 0,65 х2,08 м, які замкнуті на ключ, а позивач як співвласник коридору загального користування у багатоквартирному житловому будинку, своєї згоди на це не давав, що є порушенням його права на користування таким коридором, яке підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачки демонтувати двері до вказаного вище приміщення загального користування. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, при цьому згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 1211,20 грн. та витрати на експертизу в сумі 6624 грн., у зв`язку з чим вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: угодою про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2025 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 27.11.2025 року, квитанцією №1 від 27.11.2025 року, суд приходить до висновку, що розмір витрат позивача на правову допомогу у зв`язку із судовим розглядом даного спору становить 1500 грн., що є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та складністю справи. Доказів наявності підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved