Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 25.07.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль Renault Trafic, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , середня ринкова ціна якого станом на 16.07.2025 становить 170630,00 грн., вікно металопластикове балконне, середня ринкова вартість на даний час - 12000,00 грн., холодильник «Атлант», середня ринкова вартість на даний час - 5000,00 грн., мікрохвильову піч Samsung, середня ринкова вартість на даний час - 5600,00 грн., дитячі меблі (шафа, пенал, стіл, комод), середня ринкова вартість на даний час - 2000,00 грн., телевізор для кухні, середня ринкова вартість на даний час - 2000,00 грн., бойлер, середня ринкова вартість на даний час - 3500,00 грн., комп`ютер, середня ринкова вартість на даний час - 3000,00 грн., матрац 180x200, середня ринкова вартість на даний час - 10000,00 грн., дитяче ліжко, середня ринкова вартість на даний час - 2000,00 грн., сендвічницю, середня ринкова вартість на даний час - 600,00 грн., а всього: 216 330,00 грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23 жовтня 2009 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 14 січня 2025 року. В період шлюбу сторони придбали за спільні кошти автомобіль Renault Trafic, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрували на ім`я її чоловіка. Однак відповідач без її згоди відчужив спільно набутий транспортний засіб. За висновком експерта від 16.07.2025 року № 589.25СЕ середня ринкова вартість спірного автомобіля складає 170360 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 85315 грн як компенсацію за належну їй частку в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене відповідачем без її згоди. Крім того, зазначала, що у шлюбі ними придбано за спільні кошти наступне майно: - вікно металопластикове балконне, середня ринкова вартість на даний час 12000,00 грн.; - холодильник «Атлант», середня ринкова вартість на даний час 5000,00 грн.; - мікрохвильова піч Samsung, середня ринкова вартість на даний час 5600,00 грн.; - дитячі меблі (шафа, пенал, стіл, комод), середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - телевізор для кухні, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - бойлер, середня ринкова вартість на даний час 3500,00 грн.; - комп`ютер, середня ринкова вартість на даний час 3000,00 грн.; - матрац 180x200, середня ринкова вартість на даний час 10000,00 грн.; - дитяче ліжко, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - сендвічниця, середня ринкова вартість на даний час 600,00 грн., всього: 45700,00 грн. (крім вартості автомобіля). Всі ці речі залишилися у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у приватній особистій власності [PERSON] , де він фактично зареєстрований і проживає, відтак продовжує ними володіти і користуватися. Враховуючи викладене, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 108 165 грн. як компенсацію за належну їй частку в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя тасудові витрати по справі у розмірі 19 411,20 грн. Короткий зміст відзиву 02.09.2025 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, з огляду на таке. Позивач у своєму позові вказує, що нею і відповідачем за спільні кошти придбано наступне майно: - вікно металопластикове балконне, середня ринкова вартість на даний час - 12000 грн.; - холодильник «Атлант», середня ринкова вартість на даний час 5000,00 грн.; - мікрохвильова піч Samsung, середня ринкова вартість на даний час 5600,00 грн.; - дитячі меблі (шафа, пенал, стіл, комод), середня ринкова вартість на даний час 2000 грн.; - телевізор для кухні, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - бойлер, середня ринкова вартість на даний час 3500,00 грн.; - комп`ютер, середня ринкова вартість на даний час 3000,00 грн.; - матрац 180x200, середня ринкова вартість наданий час 10000,00 грн.; - дитяче ліжко, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - сендвічниця, середня ринкова вартість на даний час 600,00 грн. Всього - 45700 гривень. Єдиний доказ на підтвердження того, що вищевказане майно придбане в період перебування в шлюбі, позивачкою надається видаткова накладна № ФМРТФТ-0734-56102005 від 11 вересня 2022 року на придбання мікрохвильової печі Samsung за піною 5599.90 грн. Жодного доказу на підтвердження ні придбання, ні вартості вищеперерахованого товару позивачка не надає, а доказування в цій частині базується виключно на припущеннях, що не може братися до уваги при вирішенні питання про стягнення компенсації половини вартості майна. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Зазначає, що в даному випадку, навіть якщо припустити, що вищеперераховане майно придбане в шлюбі, відповідач не заперечує щодо того, що майно, а саме: холодильник «Атлант», мікрохвильова піч Samsung, дитячі меблі (шафа, пенал, стіл, комод), телевізор для кухні, комп`ютер, середня ринкова вартість на даний час 3000,00 грн., матрац 180x200, дитяче ліжко, сендвічниця - перейдуть у власність позивачки, а тому спір в цій частині взагалі відсутній, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Ні з пропозицією забрати ці речі, ні з пропозицією визначення вартості даного майна позивачка в позасудовому порядку не зверталася, а тому спір в пій частині є надуманим самою позивачкою або ж спосіб нажитися якимось чином на своєму колишньому чоловіку. Згідно математичних розрахунків вартості майна, яке пропонується в натурі виділити позивачці, її частка буде значно більшою ніж частка у спільному майні відповідача. Щодо поділу майна подружжя, а саме транспортного засобу Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] зазначає, що дійсно транспортний засіб Renault Тrafic, державний номерний знак [NUMBER] був придбаний під час перебування їх у шлюбі та оформлений на ім`я відповідача у 2021 році. Вказаний автомобіль був відчужений 09 липня 2024 року в період перебування їх в шлюбі. Шлюб не був розірваний, в період відчуження транспортного засобу, справа про розірвання шлюбу не перебувала в суді (позов про розірвання шлюбу подано 29 липня 2024 року), а тому кошти від відчуження транспортного засобу відповідачем використано виключно в інтересах сім`ї, що достеменно відомо позивачці. Ненадання згоди останньою на його відчуження є ніщо інше, як маніпулювання з боку позивачки і очевидно мета збагачення. Так як укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не потребує письмового підтвердження (згоди) другого з подружжя на його укладання, тому письмово підтвердити згоду позивачки на укладення даного договору неможливо. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Рух справи Ухвалою суду від 28 липня 2025 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 22 вересня 2025 року о 15:00 год. у приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 31 жовтня 2025 року об 11:00 год. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) з повідомленням (викликом) сторін. Стислий виклад позиції сторін В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просили позов задоволити, з мотивів наведених у позові. Додатково вказали, що доводи відповідача зводяться до того, що позивач не надала доказів середньої ринкової вартості придбаних сторонами під час шлюбу за сіпльні кошти подружжя меблів і побутової техніки, водночас відповідач не заперечує наявність у нього вказаного майна і пропонує, щоб воно перейшло у власність позивача, однак позивач не можу погодитись на таку пропозицію, оскільки все майно знаходиться в квартирі відповідача та він користується вказаним майном. Щодо продажу автомобіля відповідачем під час шлюбу, додатково вказала, що дійсно позов про розірвання шлюбу між ними було зареєстровано 29 липня 2024 року, що зовсім не свідчить, що на цю дату вони проживали разом, вони перестали проживати разом ще з квітня 2024 року і на початку липня 2024 року вона повідомила відповідача про намір розірвати шлюб. Відповідач не повідомляв її про намір відчужити спільний автомобіль і тим більше не отримав від неї письмового доказу на вчинення договору купівлі-продажу. Оскільки відчужений автомобіль є неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім`я відповідача і перебував у його володінні та користуванні, потім був відчужений без відома та згоди позивача, тому вона, як співвласник автомобіля має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Чоланюк С.Ю. просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів наведених у відзиві. Додатково вказали, відповідач не заперечує, щоб позивач прийшла і забрала речі з квартири, які вона бажає та, які були придбані ними під час шлюбу. Щодо відчуження спірного автомобіля, вказує, що позивачу було відомо про намір продати вказаний автомобіль, оскільки він постійно виходив з ладу, він неодноразово позичав кошти у своєї сестри на ремонт автомобіля, тому вони вирішили продати вказаний автомобіль його сестрі. Гроші були використані в інтересах сім`ї, зокрема, синові були куплені зимові черевики. Вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Позивачка, будучи допитаною за правилами свідка суду пояснила, що з колишнім чоловіком стала окремо проживати на початок квітня 2024 року (остаточно). З того моменту спільних витрат коштів не було, практично не бачились та не спілкувались з відповідачем. На початку липня 2024 року повідомила йому, що буде подавати позовну заяву про розірвання шлюбу, аліменти та визначення місця проживання дітей. До адвоката звернулась одразу після повідомлення колишнього чоловіка. Поділ майна не обговорювали, бо відповідач не йшов на контакт. Після подачі заяви про розірвання шлюбу про поділ майна не говорили, такий позов подавати не планувала. Меблі та інші речі були придбані після весілля і поступово придбавали нове. Доказів немає. Документів немає на всі ці предмети. Документів не має, бо йшла від чоловіка і не думала про це. Спільний автомобіль був зареєстрований на відповідача, у 2021 році був куплений. Офіційно про продаж чоловіком автомобіля не знала. Дізналась після того як звернулась до адвоката для подачі позову про розірвання шлюбу, він повідомив що автомобіль зареєстрований на сестру відповідача, оскільки робив адвокатський запит. З чоловіком не спілкувалась, він блокував її, тому гроші від продажу автомобіля не отримувала і не знає на що вони витрачені. Досі бачить відповідача за кермом цього автомобіля, коли йде на роботу. Мікрохвильову піч брали в кредит, документи на неї були в папці з її документами, тому це вона забрала. А інші документи на інші предмети ні. В період процедури розірвання шлюбу, син два-три місяці проживав з чоловіком, в той період вона не знала, що автомобіль відчужений, знає, що колишній чоловік купив сину черевики. Неповнолітній свідок [PERSON] суду поянила, що сторони по справі є її батьками. Зараз проживає з мамою та братом з початку квітня 2024 року, перед тим жили з татом. Після переїзду до тата не повертались. Знає, що у батьків був автомобіль, марку не знає. Що він проданий не знає, в кінці літа 2025 року бачила, що тато їздить на тому автомобілі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сестрою відповідача, а позивачка її невістка. Про договір купівлі-продажу відомо, дійсно укладала цей договір з братом, щоб придбати автомобіль, який зараз знаходиться у цій власності. Коли брат продавав т/з, він перебував у шлюбі, невістка про продаж знала, це було їх спільне рішення. Неодноразово давала кошти на ремонт даного автомобіля. Так як їй кошти не повертали, бо в них не було грошей, прийняла рішення придбати в них автомобіль. Стверджує, що позивачка про це знала, оскільки сторони тоді перебували у шлюбі. Про те, чи брав брат дозвіл у дружини на продаж автомобіля не знає. На момент продажу автомобіля чи сторони перебували у шлюбі, чи проживали разом не може сказати достовірно. Пропозицію придбати автомобіль надав їй брат, бо в нього не було коштів повернути їй за ремонт автомобіля, які вона давала постійно. При купівлі автомобіля позивачка не була присутня. Брат (відповідач) їй сказав, що це їх спільне рішення, письмову згоду дружини їй не показував. Гроші братові передала при купівлі продажу автомобіля, позивачки не було. Куди гроші витратив не знає, думає що на сім`ю. Що з квітня 2024 року вони проживали окремо не знала, син (племінник) проживав деякий час з братом, у 2024 році, з племінником ходила на ринок та купувала йому речі, черевики йому купила вона за власні гроші. З якого періоду сторони стали окремо проживати не знає. Автомобіль дає користуватися брату, автомобіль стоїть і в нього, і в неї. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином, позивачка її невістка. Мікрохвильову піч придбала позивачка, все інше купувала вона та її син. Відомо, що автомобіль був у володінні сина, на купівлю якого вона давала кошти. З якого часу позивачка пішла жити окремо не знає. Про розірвання шлюбу довго не було відомо, невістка не повідомляла її. Син розказав їй про продаж автомобіля, який купила її дочка, підтвердила, що дочка багато коштів вклала в ремонт цього автомобіля. Син повідомив, що продає автомобіль, бо не вистачає коштів на життя. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи, встановлені судом В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що з 23 жовтня 2009 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. [INFO] в них народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.07.2024 виконавчим комітетом Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с. 9) [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 26.07.2024 виконавчим комітетом Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с. 10) Дочка [PERSON] - дитина-інвалід з дитинства, що підтверджується Медичним висновком №93 від 14.02.2011, виданого ЛКК поліклініки №3 Рівненської міської ради, та Посвідченням серії [NUMBER] від 10.06.2016, виданого Управлінням праці та соціального захисту виконавчого комітету Рівненської міської ради. (а.с. 11) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.01.2025 у справі № 569/797/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.10.2009 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1706, розірвано. (а.с. 61-62) Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12.05.2025 у справі № 569/13942/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29 липня 2024 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Визначено місце проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Щодо проживання дочки [PERSON] суд врахував, що їй виповнилося 14 повних років і вона самостійно визначається з місцем проживання. (а.с. 14-15) Судом встановлено, що фактично діти проживають із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 26 січня 2021 року вони придбали за спільні кошти автомобіль Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] , правовстановлюючі документи на який були оформлені на ім`я відповідача. Дані обставини сторонами визнаються, а відтак в ислу приписів ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. За договором купівлі-продажу від 09 липня 2024 року № 5610/ЦНАП/2024/4741929 [PERSON] відчужив вищезгаданий автомобіль Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] на користь [PERSON] . За домовленістю сторін правочину ціна транспортного засобу склала 20 000 грн. (а.с. 43) Відповідач відчужив спірний автомобіль без отримання письмової згоди [PERSON] , що не заперечувалося сторонами в цій справі. За висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи, автомобіля Renault Trafic, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] від 16.07.2025 року № 589.25СЕ, складеним на замовлення позивача судовим експертом Картавовим Ю.В. без проведення огляду спірного транспортного засобу, станом на 16.07.2025 року ринкова вартість легкового пасажирського автомобіля Renault Trafic, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] становить 170630 грн. (а.с. 19-26) Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; - у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено і дані обставини сторонами не заперечувались, що 26 січня 2021 року під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль Renault Trafic, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 09 липня 2024 року цей автомобіль перереєстрований на [PERSON] , яка, як було встановлено в судовому засідланні є рідною сестрою відповідача та була допитана за правилами свідка. Наведене підтверджується дослідженим в суді листом Регіонального сервісного центру ГЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях №31/35-14/625-аз/08-2025-639-2025 від 21.07.2025 (49966). (а.с. 18) Судом встановлено, що [PERSON] не повідомив [PERSON] про продаж спірного автомобіля, згоди на його продаж не отримав, виручені за нього кошти в інтересах сім`ї не використовував. Пояснення відповідача, надані в суді про те, що рішення про продаж автомобіля - це було спільне рішення його і позивача, а виручені кошти - 20 тис. грн., він витратив в інтересах сім?ї, жодними доказами не підтверджено. Єдину витрату, яку згадав відповідач, це купівля взуття для сина, яка потім свідком [PERSON] спростована, оскільки вона дала показання, що саме вона у той час купувала взуття для племінника. Позивач [PERSON] , будучи допитана за правилами допиту свідка, надала суду показання, що з квітня 2024 року проживає окремо від відповідача - у найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Такі показання позивача повністю підтвердила у суді свідок [PERSON] - рідна дочка сторін. Позивач [PERSON] , будучи допитана за правилами допиту свідка, надала суду показання, що на початку липня 2024 року вона повідомила відповідача [PERSON] про намір розірвати шлюб, у зв?язку із чим зверталася до адвоката. Стороною відповідача в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач повідомляв позивача про продаж (переоформлення) автомобіля, отримав від неї згоду, а кошти використав в інтересах сім`ї, як і не спростовано показання позивача в тій частині, що ніякої сім?ї на час відчуження автомобіля вже фактично не існувало - сторони з квітня 2024 року, тобто вже 4 місяці проживали нарізно. Суд враховує позицію, яка висловлена у Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, у якій, зокрема, зазначено, що «колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що [PERSON] здійснив продаж спірного автомобіля без повідомлення про це [PERSON] та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки від 04 серпня 2017 року вартість транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 132 500,00 грн. Також апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання [PERSON] про те, що спірний автомобіль продано за згодою сторін під час перебування у шлюбі і в день його продажу ОСОБА_ отримала половину його вартості, що підтвердив свідок [PERSON] під час розгляду цієї справи у судді першої інстанції. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Враховуючи ці положення цивільного процесуального законодавства, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки остання є рідною сестрою відповідача, і матеріали цієї справи не містять письмових доказів на підтвердження надання позивачем згоди на відчуження автомобіля та отримання половини коштів від його реалізації. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Виходячи з усталеної судової практики, автомобіль відноситься до цінного майна, а тому у даному випадку згода позивача на його продаж мала би бути у письмовій формі. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім?ї, створює обов?язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї. Однак таких доказів [PERSON] не надав. Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2018 року по справі № 127/7029/15- дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв?язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічні позиції Верховним Судом висловлено у постановах від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20; від 18.11.20202 у справі №757/8854/14-ц, від 05.11.2020 у справі №534/961/16-ц; від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц, від 07.04.2021 у справі №127/6926/13-ц. Таким чином, беручи до уваги таку позицію Верховного Суду, визначена експертом та зазначена у Висновку експерта № 589.25CE середня ринкова вартість вказаного вище автомобіля прирівнюється до його ринкової вартості і береться судом до уваги, з метою визначення розміру компенсації вартості частки у майні, що підлягає поділу. Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові ВС/КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім?ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім?ї майна. Водночас, у цій постанові Верховного Суду також підкреслюється неможливість віндикації відчуженого спільного майна, тобто витребування такого майна у добросовісного набувача за позовом того з подружжя, хто не надав письмової згоди на відчуження. Також ВС/КЦС у своїй постанові від 21.03.2018 у справі № 726/2165/15-ц зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до Висновку експерта № 589.25CE судової транспортно-товарознавчої експертизи від 16.07.2025, середня ринкова ціна автомобіля Renault Trafic, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 16.07.2025 становить: 170 630,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 106 ЦІК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов?язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України). Щодо доводів відповідача про те, що договір купівлі-продажу автомобіля є чинним та не оспорювався в суді, суд їх відхиляє з огляду на таке. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40ц21), зроблено висновок, що «у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого». Відтак, оскільки відчужений автомобіль є неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім?я відповідача і перебував у його володінні та користуванні, відчужений відповідачем без відома та згоди позивача, а тому позивач - [PERSON] , як співвласник автомобіля, має право отримати грошову компенсацію за свою частку у його праві власності. Крім того, позивач просить стягнути вартість іншого майна, набутого за час шлюбу за спільні кошти та спільну працю, - меблі та побутова техніка, перелік яких наявний у матеріалах справи, та оцінюється у 45700 грн. Відмовляючи, у задоволенні таких вимог, суд вказує на таке. Так, у позовній заяві [PERSON] зазначає, що у період шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя придбано наступне майно: - вікно металопластикове балконне, середня ринкова вартість на даний час 12000,00 грн.; - холодильник «Атлант», середня ринкова вартість на даний час 5000,00 грн.; - мікрохвильова піч Samsung, середня ринкова вартість на даний час 5600,00 грн.; - дитячі меблі (шафа, пенал, стіл, комод), середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - телевізор для кухні, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - бойлер, середня ринкова вартість на даний час 3500,00 грн.; - комп`ютер, середня ринкова вартість на даний час 3000,00 грн.; - матрац 180x200, середня ринкова вартість на даний час 10000,00 грн.; - дитяче ліжко, середня ринкова вартість на даний час 2000,00 грн.; - сендвічниця, середня ринкова вартість на даний час 600,00 грн., всього: 45700,00 грн. (крім вартості автомобіля). Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частина 1 ст. 190 ЦК України встановлює, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Аналізуючи наведені вище норми, можна дійти висновку, що спільне майно подружжя може бути фактично поділено (конкретне майно передано у власність кожному із членів подружжя) у тому випадку, якщо воно наявне в натурі, тобто має ознаки конкретно визначених речей. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. За таких обставин та без наданих підтверджень придбання вищеперерахованих товарів в період шлюбу з підтвердженням їхньої вартості не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що майно придбане у період перебування у шлюбі а також його вартість (ринкова, закупівельна тощо). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Разом з тим, будь-яких належних доказів, як щодо придбання цього майна та його наявності на час розгляду справи у сторін, [PERSON] до суду не надала. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що доказів придбання зазначеного майна у неї не збереглося. За таких обставин, без будь-якого документального підтвердження наявності цього майна та придбання його під час шлюбу виключає можливість задоволення позову. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. та витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 6200,00 грн., а всього на загальну суму 19 411 грн. 20 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 955 грн. 27 коп. (так позовні вимоги задоволені на 78, 87 %, де 108165 вартість компенсації, які просить позивач - 100%, а задоволена частина 85315 - 78, 87 %), відтак, судовий збір, що підлягає стягненню становить 1211, 20 це становить 100% = 955, 27 становить 78, 87 %. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 6200,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача частково в розмірі 4732,49 грн. (6200 - це 100 % вартості експертизи, а враховуючи те, що позов задоволено на 78, 87 %, то стягненню підлягає 6000 * 78, 87 : 100). Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 12 000 грн. 00 коп. суд враховує те, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача - адвокатом Яремою С.В. надано ордер на надання правничої допомоги, укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом Яремою С.В., Договір про надання правничої допомоги від 16.06.2025, платіжну інструкцію № @2PL224455 від 20.06.2025 на суму 4000,00 грн., платіжну інструкцію № @2PL094718 від 04.07.2025 на суму 4000,00 грн., платіжну інструкцію № @2PL030693 від 30.07.2025 на суму 4000,00 грн., детальний опис та розрахунок заборгованості вартості послуг з надання професійної правничої допомоги та Акт передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 11.11.2025. У постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16 зазначено, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 та від 13.02.2019 у справі № 911/739/15 зазначено, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved