Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , в особі законного представника малолітньої особи: [PERSON] , за участю третьої особи: Служба у справах дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за яким просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги таким. 30 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був розірваний 25 жовтня 2018 року (справа № 521/15931/18). Від цього шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . З 22 листопада 2013 року [PERSON] , зареєстрований за місцем проживання разом із позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником зазначеної кімнати [NUMBER] (загальна площа 17,4 кв. м.), що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 01 липня 2013 року № 240137 та Свідоцтвом про право власності на житло від 01 липня 2013 року, витягом з реєстру територіальної громади про місце проживання № 2025/006783184 від 22 травня 2025 року. Через деякий час після розірвання шлюбу син [PERSON] разом з матір`ю переїхали на постійне проживання до іншого житла. Колишня дружина, законний представник відповідача, зареєстрована за іншою адресою, яку зазначала у справі про розірвання шлюбу (№521/15931/18), також має частку у нерухомому майні за адресою: [ADDRESS] . Змінивши своє місце проживання відповідача, матір, як законний представник дитини, відповідно до вимог Закону була зобов`язана задекларувати своє нове місце проживання, а також відповідача, малолітнього [PERSON] , оскільки вони проживають разом. Спору між позивачем та матір`ю відповідача, щодо визначення місця проживання дитини не має. Син проживає разом з матір`ю, позивач не заперечує. На сьогоднішній день [PERSON] разом з його законним представником - матір`ю [PERSON] перебувають за кордоном з 15 липня 2021 року. Оскільки, [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з 2021 року, позивач має потребу зменшити витрати на утримання майна, оскільки нарахування за утримання будинку та прибудинкової території, тощо здійснюється житлово-експлуатаційним підприємством за всіх зареєстрованих мешканців в нерухомому майні - 2 особи. Законний представник відповідача не приймає участь в утриманні нерухомого майна. Крім того, наявність зареєстрованої малолітньої особи перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю, в тому числі з метою покращити умови проживання, оскільки нерухоме майно знаходиться в центрі міста, де часто відбувається пошкодження будинків через військову агресію ворога, проте позивач не може реалізувати своє право власності (можливість обміну) житла в зв`язку із тим, що в даному житловому приміщені прописаний відповідач, його малолітній син. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2025 року відкрито провадження по цій справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради за позовом [PERSON] до [PERSON] , в особі законного представника малолітньої особи: [PERSON] , за участю третьої особи: Служба у справах дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи Служба у справах дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради Чеботарьова Альона Олександрівна надала до суду заяву, в якій просила ухвалити рішення за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] враховуючи найкращі інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , а розгляд справи проводити без участі представника Служби у справах дітей Одеської міської ради. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визнані частиною другої статті 177 Сімейного кодексу України. Інші права дитини на майно та порядок їх захисту встановлюються законами України. Відповідно до пункту 66, 67 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» Служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо вчинення правочину відносно майна дитини. Представник [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без участі Позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] , в особі законного представника малолітньої особи: [PERSON] , та третя особа - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третьої особи, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. 30 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в якому народився син - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується витягом свідоцтва про народження серія [NUMBER] , повторно видане 23 липня 2025 року. З 22 листопада 2013 року [PERSON] , зареєстрований за місцем проживання разом із позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] , про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання № 2025/006783182 від 22 травня 2025 року. [PERSON] є власником кімнати [ADDRESS] (загальна площа 17,4 кв. м.), що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 01 липня 2013 року № 240137 та Свідоцтвом про право власності на житло від 01 липня 2013 року, витягом з реєстру територіальної громади про місце проживання № 2025/006783184 від 22 травня 2025 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси, справа №521/15931/18 від 25 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з матір`ю переїхали на проживання до іншого житла. Колишня дружина, як законний представник дитини, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Відповідь № 2072609 від 02.12.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно частин 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтями 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11 грудня 2003 року (надалі Закон України № 1382-IV) визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до статті 10 Закону України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 7 Закону України № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини здійснюється за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) - і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ термін «житло» означає насамперед місце, де особа є «вдома». Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Змінивши своє місце проживання відповідача, матір, як законний представник дитини, відповідно до вимог Закону була зобов`язана задекларувати своє нове місце - проживання, а також відповідача, малолітнього [PERSON] , оскільки вони проживають разом. Спору між позивачем та матір`ю відповідача, щодо визначення місця проживання дитини не має. Син проживає разом з матір`ю, позивач проти цього не заперечує. Згідно з пунктом 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07 лютого 2022 року № 265, місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Пунктом 1 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, далі - Правила № 207 (чинні на момент проживання відповідача на території України), встановлено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до пункту 26 Правил № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема заяви особи або її представника за відповідною формою згідно з додатком. На сьогоднішній день, [PERSON] , разом з його законним представником - [PERSON] , перебувають за кордоном з 15 липня 2021 року. Підтвердження його виїзду за межі України є у відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 серпня 2025 року. Оскільки, [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з 2021 року, позивач має потребу зменшити витрати на утримання майна, оскільки нарахування за утримання будинку та прибудинкової території, тощо здійснюється житлово-експлуатаційним підприємством за всіх зареєстрованих мешканців в нерухомому майні - 2 особи. Законний представник відповідача не приймає участь в утриманні нерухомого майна. Крім того, наявність зареєстрованої малолітньої особи перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю, в тому числі з метою покращити умови проживання, оскільки нерухоме майно знаходиться в центрі міста, де часто відбувається пошкодження будинків через військову агресію ворога, проте позивач не може реалізувати своє право власності (можливість обміну) житла в зв`язку із тим, що в даному житловому приміщені прописаний відповідач, його малолітній син. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved