Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позов мотивовано тим, що 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір №75175341 у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно умов договору сума позики складає 5000 грн., процентна ставка фіксована та становить 30,00% від суми позики за кожен день користування коштами. 27.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. Крім того, 06.09.2021 між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» та [PERSON] було укладено Договір позики №555155483355, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. Процентна ставка знижена встановлена у 800% річних від суми позики, стандартна процентна ставка - 950% річних. 18.12.2023 ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №555155483355. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідачка не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попередніх кредиторів. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Факторинг Партнерс», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованість за договором №75175341 в розмірі 17031,50 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за відсотками - 11940 грн., інфляційні збитки - 80 грн., 3% річних - 11,50 грн. А також позивач просив стягнути заборгованість за договором №555155483355 в розмірі 5123 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2000 грн., за відсотками - 3123 грн. Також позивач просив стягнути судові витрати у справі по сплаті судового збору - 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу - 13000 грн. Ухвалою судді від 03.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача у позові просив розглянути справу в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. При цьому з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якого направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 25.11.2025, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом встановлено, що 21.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір №75175341 у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно умов договору сума позики складає 5000 грн., процентна ставка фіксована та становить 30,00% від суми позики за кожен день користування коштами. Сторонами погоджено Графік платежів, у якому визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка та ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Видача грошових коштів у сумі 5000 грн. [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 16.05.2025 про перерахування 21.08.2021 коштів на банківську картку № [NUMBER] . 27.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у том числі і за договором №75175341. Відповідно до наданого кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 10.03.2023 заборгованість відповідачки за кредитом №75175341 складає 17031,50 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за відсотками - 11940 грн., інфляційні збитки - 80 грн., 3% річних - 11,50 грн. Крім того, 06.09.2021 між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» та [PERSON] було укладено Договір позики №555155483355, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. Процентна ставка знижена встановлена у 800% річних від суми позики, стандартна процентна ставка - 950% річних. Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка та ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Видача грошових коштів у сумі 2000 грн. [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.02.2024 про перерахування 06.09.2021 коштів на банківську картку № [NUMBER] . 18.12.2023 ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №555155483355. Відповідно до наданого кредитором ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 22.12.2023 заборгованість відповідачки за договором №555155483355 становить 5123 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2000 грн., за відсотками - 3123 грн. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання згідно із ст.526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що 21.08.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою у зв`язку з укладенням Договору №75175341 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. [PERSON] , будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно вказаного договору [PERSON] отримала у позику грошові кошти у розмірі 5000 грн. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Суми, які підлягають стягненню, відповідають умовам Договору та строку його дії, а саме заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за відсотками - 11940 грн., 3% річних - 11,50 грн. Тобто, сума нарахованих процентів відповідає наданим стороною позивача розрахункам та умовам Договору. Тому в цій частині суд позовні вимоги задовольняє. Щодо стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне. З розрахунку індексації, наданим позивачем, вбачається, що розрахунок проведено за лютий 2022 року, та сума зазначена у розмірі 80 грн. Суд звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. За період, зазначений позивачем - лютий 2022 року (101,6%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована. За таких підстав, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків. Суд також робить висновок, що 06.09.2021 виникли договірні відносини між первісним кредитором ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна Компанія», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою у зв`язку з укладенням Договору №555155483355 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. [PERSON] , будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Згідно вказаного договору [PERSON] отримала у позику грошові кошти у розмірі 2000 грн. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Суми, які підлягають стягненню, відповідають умовам Договору та строку його дії, а саме заборгованості заборгованості за тілом кредиту - 2000 грн., за відсотками - 3123 грн. Тобто, сума нарахованих процентів відповідає наданим стороною позивача розрахункам та умовам Договору. Тому в цій частині суд позовні вимоги задовольняє. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то і розмір судових витрат в цій справі зі сплати судового збору суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно згідно зі ст.ст. 131, 141 ЦПК України. Щодо правничої допомоги: Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №750/2055/20). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження надання професійної правничої допомоги позивачем до суду надано: договір №02/07/2024 від 02 липня 2024 року про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» в особі директора Сердійчук Я.Я. та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого Бурдюг Т.В; лист про види послуг; платіжну інструкцію №0459990000 від 12 вересня 2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №483 від 01 липня 2025 року, укладену між ТОВ «Факторинг Партнерс» в особі директора Сердійчук Я.Я. та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого Бурдюг Т.В.; витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025. За положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial