Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

27 травня 2025 року представник позивача адвокат Альховська Ірина Богданівна, яка діє в інтересах [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 800 000, 00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6 400,00 грн. судового збору та 15 000, 00 грн. витрат за надання правничої допомоги; - зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 800 000,00 грн. починаючи з дати ухвалення рішення суду і до моменту виконання рішення у даній справі. В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначає, що 30 вересня 2024 року та 12 грудня 2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Фуел Компані-Ужгород» були укладені договори інвестування №49-30/09/24 57-12/12/24, відповідно до яких інвестор надає інвестиції за договором у вигляді грошових коштів в розмірі 400 000, 00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок підприємства, зазначений у договорі. Згідно з п.п. 1.3 договорів, інвестиційні кошти за договором надаються інвестором для придбання підприємством пального (Дизельне пальне Євро-5), з метою отримання інвестором відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами у розмірі 8% (та за умовами іншого договору - 9%) від суми отриманої інвестиції за кожен календарний місяць. Так, [PERSON] 30.09.2024 та 12.12.2024 були перераховані [PERSON] кошти на загальну суму в розмірі 800 000, 00 грн (вісімсот тисяч гривень 00 копійок) за наступними реквізитами: IBAN [NUMBER] , РНОКПП/ЄДРПОУ [NUMBER] , Призначення платежу: Поповнення рахунку. Позивач, через застосунок Viber, звертався до відповідача про виконання останнім, як менеджером Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Фуел Компані-Ужгород», умов укладених договорів інвестування щодо сплати йому відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами. Однак, такі звернення позивача залишилися без задоволення. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] не було укладено жодних правочинів, тому кошти на загальну суму в розмірі 800 000,00 грн. позивачем були помилково перераховані на рахунок, що належить відповідачу. 22.04.2025 адвокатом позивача -Альховською І.Б. була направлена вимога [PERSON] щодо повернення ним помилково перерахованих коштів. Додатково, 01.05.2025, адвокатом вимога була надіслана на електронну адресу відповідача - [INFO] 09.05.2025 року на адресу адвоката - Альховської І.Б. повернувся поштовий конверт з вимогою про повернення помилково перерахованих [PERSON] коштів на рахунок [PERSON] . Згідно інформації АТ «Укрпошта» за трекінгом поштових відправлень №7901104826264 причиною такого повернення є: «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)». Таким чином, дане порушення прав позивача, станом на день звернення останнього до суду, не було усунуте позасудовим врегулюванням, за зверненням адвоката Альховської І.Б. в інтересах позивача, внаслідок чого виникла необхідність судового захисту такого порушеного права [PERSON] . Відповідач [PERSON] правом подання відзиву не скористався. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Невойта П.С. від 10.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 23.10.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Ухвалою від 25.11.2025 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. У судовому засіданні 25.11.2025 року представник позивача адвокат Ольховська І.Б. підтримала доводи викладені у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, жодних заяв, клопотань від нього не надходило. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 30 вересня 2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНГ ФУЕЛ КОМПАНІ-УЖГОРОД» в особі директора Скопича Євгена Віталійовича, було укладено Договір інвестування №49-30/09/24. Згідно з п.п. 1.1. Інвестор надає інвестиції за Договором у вигляді грошових коштів у розмірі 400 000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Підприємства, зазначений в Договорі. Відповідно до п.п. 1.3 Інвестиційні кошти за Договором надаються Інвестором для придбання Підприємством пального (Дизельне пальне Євро-5), з метою отримання Інвестором відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами у розмірі 8% від суми отриманої інвестиції за кожен календарний місяць. Сторони даного Договору погодили, що сума інвестування здійснюється в національній валюті та прирівнюється до комерційного курсу долара банку АТ « Банк Альянс» та графік виплат. Також, 12 грудня 2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙДІНГ ФУЕЛ КОМПАНІ-УЖГОРОД» в особі директора Скопича Євгена Віталійовича, було укладено Договір інвестування №57-12/12/24. Згідно з п.п. 1.1. Інвестор надає інвестиції за Договором у вигляді грошових коштів у розмірі 400 000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Підприємства, зазначений в Договорі. Відповідно до п.п. 1.3 Інвестиційні кошти за Договором надаються Інвестором для придбання Підприємством пального (Дизельне пальне Євро-5), з метою отримання Інвестором відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами у розмірі 9% від суми отриманої інвестиції за кожен календарний місяць. Сторони даного Договору погодили, що сума інвестування здійснюється в національній валюті та прирівнюється до комерційного курсу долара банку АТ «А-Банк» та графік виплат. Так, [PERSON] 30.09.2024 та 12.12.2024 були перераховані [PERSON] кошти на загальну суму в розмірі 800 000, 00 грн. (вісімсот тисяч гривень 00 копійок) за реквізитами: IBAN [NUMBER] , РНОКПП/ЄДРПОУ [NUMBER] , Призначення платежу: Поповнення рахунку. Позивач, через застосунок Viber, звертався до відповідача про виконання останнім, як менеджером Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдінг Фуел Компані-Ужгород», умов укладених договорів інвестування щодо сплати йому відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами. Однак, такі звернення позивача залишилися без задоволення. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] не було укладено жодних правочинів, тому кошти на загальну суму в розмірі 800 000,00 грн. позивачем були помилково перераховані на рахунок, що належить відповідачу. 22.04.2025 адвокатом позивача - Альховською І.Б. була направлена вимога [PERSON] щодо повернення ним помилково перерахованих коштів. Додатково, 01.05.2025, адвокатом вимога була надіслана на електронну адресу відповідача - [INFO] 09.05.2025 року на адресу адвоката - Альховської І.Б. повернувся поштовий конверт з вимогою про повернення помилково перерахованих [PERSON] коштів на рахунок [PERSON] . Згідно інформації АТ «Укрпошта» за трекінгом поштових відправлень №7901104826264 причиною такого повернення є: «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)». Таким чином, дане порушення прав позивача, станом на день звернення останнього до суду, не було усунуте позасудовим врегулюванням. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 800 000, 00 грн. відсутні, відтак такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу, то такі на думку підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну допомогу; пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається що, 04.04.2025 р. між адвокатом Альховською Іриною Богданівною, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ЛВ №001330 від 01 лютого 2019 року та [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги №04/04/2025. Однак, ні акту прийому-передачі виконаних робіт, ні розрахункових документів стороною позивача в розпорядження суду надано не було. Беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 15 000,00 грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн., що за даних обставин справи буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких. Таким чином суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу частково у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 6 400 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved