Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

18 серпня 2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» звернулось до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 03 січня 2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2000042, за умовами якого позикодавець надав відповідачу кредит шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну карту № [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності. У порушення умов вищевказаного кредитного договору відповідачка свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 90 770 грн. 99 коп., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 26 499,99 грн.; за відсотками 51 021 грн. та штрафами 13 250 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2000042 від 03 січня 2025 року у розмірі 90 770 грн. 99 коп., витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. (а.с.1-5) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с.40), ухвалою судді від 25 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.41) 01 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять жодних квитанцій або інших первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про факт перерахування їй коштів. Крім цього, зазначила, що нарахування штрафних санкцій суперечить чинному законодавству. (а.с.44-46) 04 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання вказала, що доводи відповідачки у відзиві необґрунтовані, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. (а.с.48-52) Також, 04 вересня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів. (а.с.62-63) В судове засідання 18 вересня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено задовольнити клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувати додаткові докази, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 04 листопада 2025 року. (а.с.а.с.68, 69-70) 21 жовтня 2025 року на ухвалу суду надійшли витребувані судом докази. (а.с.81-83) В судове засідання 04 листопада 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 01 грудня 2025 року. (а.с.90) 01 грудня 2025 року було проведено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, у відзиві клопотала про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку, з таких підстав. Судом встановлено, що 03 січня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір № 2000042 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», згідно з яким позивач надав грошові кошти в розмірі 23 500 грн. зі строком користування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. (а.с.9 на зв.-16) Крім того, між позивачем та відповідачкою 08 січня 2025 року було укладено додаткову угоду до договору № 2000042 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 03 січня 2025 року, якою відповідно до п.1 сторони домовились збільшити суму кредиту на 3 000 грн. (а.с.21 на зв.-22) Таким чином, п.1.2 Договору викладено в новій редакції, а саме: «сума кредиту складає 26 500 грн.». Пунктом 1.5 Договору передбачено, що тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1% в день. Відповідно до внесених змін, загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 95 220 грн. Згідно п.п.1.9.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2176,57% річних. Згідно з п.п.2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Також, відповідачкою було підписано паспорти споживчого кредиту, які містять інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки. (а.с.а.с.17 на зв.-19, 19 на зв.-21) ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало умови договору про надання споживчого кредиту та перерахувало шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідачки кошти в розмірі 23 500 грн. та 3 000 грн. на номер платіжної карти № [NUMBER] , що підтверджується копіями листів ТОВ «ПЕЙТЕК» 08.07.2025 р. (а.с.а.с.24, 24 на зв.) Крім того, на виконання ухвали суду від 18.09.2025 р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію, яка підтверджує: факт видачі картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); надано виписку, з якої вбачається зарахування на вказану картку грошових коштів у загальній сумі 26 500 грн., а також користування відповідачкою вказаними коштами. (а.с.81-83) Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 11 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» становить 90 770 грн. 99 коп., з яких 26 499,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 51 021 грн. заборгованість по процентам, 13 250 грн. заборгованість за штрафними санкціями. (а.с.25-27) Позивач звертався до відповідачки з проханням погасити наявну кредитну заборгованість. (а.с.28-29) Однак звернення позивача щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором позичальником задоволено не було, сума боргу за кредитним договором залишається непогашеною. При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що ч.1 ст.638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. Згідно із п.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із п.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У частині першій ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2000042 від 03 січня 2025 року в розмірі 77 520 грн. 99 коп., яка складається з наступного: 26 499,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 51 021 грн. заборгованість по процентах, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідачки штрафних санкцій в розмірі 13 250 грн., суд приходить до наступного. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 03 січня 2025 року, відповідно і штрафні санкції нараховані після 24.02.2022 року. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідачки штрафних санкцій є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року № 52 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» з додатком 2 до нього, який містить розрахунок вартості правничої допомоги та акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 14.08.2025 року. (а.с.29 на зв.-33) Так, як вбачається з додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року № 52, вартість правової допомоги складається з: - аналізу фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі на суму 500 грн.; - підготовки написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості на суму 2000 грн.; - підготовка, написання та оформлення апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу на суму 4000 грн. З акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 14.08.2025 року вбачається, що розмір понесених витрат на правничу допомогу складає 2 500 грн. Між тим, з ч.3 додатку 2 до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року № 52 сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню з боржника. У зв`язку з цим, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу складається із 2 500 грн. за надані послуги та 13 615,65 грн. гонорару адвоката у розмірі 15% від суми боргу. Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Між тим, Велика Палата Верховного Суду й зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, перелік вартості робіт з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 2 500 грн. відповідає співмірності складності справи та є розумним розміром відшкодування таких витрат. З приводу гонорару адвоката у розмірі 13 615,65 грн., судом не встановлено їх дійсної необхідності, отже враховуючи критерій розумності, в цій частині стягнення судових витрат з відповідачки слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 068 грн. 79 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial