Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (надалі також «Позивач», «АТ «СК «Країна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь АТ «СК «Країна» у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 140 500,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, який після ДТП покинув місце події, страхового відшкодування в розмірі 140 500,00 грн., Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представник Позивача у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Відзиву на позов та інших заяв чи клопотань від [PERSON] до суду не надходило. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» . Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1150/24, яка набрала законної сили 21.05.2024 року: [PERSON] 26.03.2024 о 20 год 05 хв на а/д Н-09 «Мукачево-Львів» км 325+500 поблизу с. Ямниця Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки «Мазда» н.з. [NUMBER] , у порушення вимог п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із транспортним засобом марки «Ауді» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження; крім того, [PERSON] на порушення встановлених правил залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив п. 2.10 а ПДР України. Вина [PERSON] у вчиненому доводиться даними, що містяться у протоколі серії ААД № 585113 від 28.03.2024 про адміністративне правопорушення, схемі місця ДТП від 26.03.2024, протоколі серії ААД № 585112 від 28.03.2024 про адміністративне правопорушення, акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, поясненнях потерпілого [PERSON] , свідка [PERSON] . У діях [PERSON] вбачаються ознаки правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та у порушення п. 2.10 а ПДР України залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, що повністю доведено в суді. Відтак постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1150/24, яка набрала законної сили 21.05.2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу: - за ст.124 КУпАП - у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; - за ст.122-4 КУпАП - у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП визначено [PERSON] остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. Стягнуто із [PERSON] судовий збір в дохід державного бюджету в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. (стягувач - ДСА України на рахунок: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 820019, рахунок отримувача UА908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106). Як встановлено судом, цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «Мазда», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР217287937 у АТ «Страхова компанія «Країна» (а. с. 17). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 27.03.2024 року водій транспортного засобу «Ауді А6» н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до АТ «Страхова компанія «Країна» із повідомленням про ДТП (а. с. 11-12) у якій повідомив про пошкодження його транспортного засобу в ДТП за участю [PERSON] . Страховою компанією складено Протокол огляду транспортного засобу від 28.03.2024 року (а .с. 18-19), Ремонтну калькуляцію №73859 від 15.04.2024 року (а. с. 27-29). 17.04.2024 року власник транспортного засобу «Ауді А6» н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернулася до АТ «Страхова компанія «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.13). 17.04.2024 року власник транспортного засобу «Audi А6» н.з. [NUMBER] , [PERSON] подала заяву до АТ «Страхова компанія «Країна» щодо погодження розміру страхового відшкодування (а. с. 14), у якій за фактом пошкодження т.з. «Ауді А6» н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП від 26.03.2024 року за участю забезпеченого в до АТ «Страхова компанія «Країна» за полісом № ЕР217287937 від 11.10.2023 року т.з. «Mazda 6» р.н. [NUMBER] , сторони погодили розмір страхового відшкодування в сумі 140 500,00 грн., на проведені експертизи пошкодженого транспортного засобу «Audi А6» н.з. [NUMBER] заявник не наполягає, після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до АТ «Страхова компанія «Країна» заявник мати не буде. 23.05.2024 року АТ «Страхова компанія «Країна» здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 140 500,00 грн. власнику транспортного засобу «Ауді А6» н.з. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжної інструкції №16798 від 23.05.2024 року (а.с.31). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпунктів «а» - «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, за аналізом наведених правових норм, АТ «Страхова компанія «Країна» після виплати страхового відшкодування отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (що підтверджується постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1150/24, яка набрала законної сили 21.05.2024 року). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1150/24 від 08.05.2024 року, яка набрала законної сили 21.05.2024 року, як і вказаним рішенням встановлено факт того, що після дорожньо-транспортної пригоди за участю Відповідача [PERSON] , він самовільно залишив місце пригоди, Суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 140 500,00 грн. Докази, які б спростовували викладені в позовній заяві доводи Позивача, свідчили про відсутність підстав для стягнення вказаної у позові суми з Відповідача, або свідчили про необґрунтованість суми страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1191, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved