Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Кузнєцова М.І. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість у розмірі 7 000 доларів США згідно договору позики та пеню за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань в розмір 3 500 доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що 01.06.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 7 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти до 01.07.2023 року. Вказує, що факт отримання відповідачем коштів у розмірі 7 000 доларів США підтверджується відповідним записом у договорі, засвідченим його особистим підписом. Посилається на те, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором позики, водночас, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, у визначений строк грошові кошти не повернув та жодних дій, спрямованих на повернення боргу, не вчиняв. Водночас посилається на те, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Зазначає, що сторони при укладенні договору позики 01.06.2023 обумовили істотні умови такого договору, у тому числі розмір відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання з повернення позики. Відповідно до п.8 договору позики вбачається, що у випадку прострочення виконання зобов`язання щодо повернення позики у строк, передбачений п.3 договору, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 2 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення виконання, що становить 140 доларів США. Отже, загальна сума пені за період з 01.07.2023 р. до 01.08.2025 р. становить 3 500 доларів США. Зазначає, що погодження у договорі позики умов договору, зокрема, відповідальності у разі неналежного виконання боргового зобов`язання у вигляді сплати пені, є належним підтвердженням таких умов. Вказує, що на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаним договором позики від 01.06.2023 року складає 10 500 доларів США, в тому числі: 7 000 доларів США - основний борг, 3 500 доларів США пеня. Посилається на\~те,\~що відповідач\~ [PERSON] \~добровільно борг\~не погасив, а відтак позивач має право на захист свого майнового інтересу, що й спонукало звернутися до суду з вищевказаним позовом, який вона просить задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість згідно договору позики у загальному розмірі 10 500 доларів США. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.08.2025 року справа була направлена для розгляду за підсудністю до Острозького районного суду Рівненської області. Ухвалою суду від 01.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Інших процесуальних дій не вчинялося. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Додатково пояснила, що 01.06.2023 року [PERSON] передав [PERSON] в борг 7 000 доларів США, про що ними було укладено договір позики, та відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 01.07.2023 року, однак до цього часу жодних дій спрямованих на повернення грошових коштів він не вчинив та уникає спілкування з позивачем. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України. Правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Визначений ч.3 ст.279 ЦПК України строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~ Водночас,\~від відповідача\~на адресу\~суду не\~надходило жодних\~доказів на\~спростування заявлених\~до нього\~позовних вимог,\~тому суд\~вважає,\~що відповідач\~своїм правом\~на подання\~відзиву та\~доказів по\~справі не\~скористався. Отже, відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву із запереченнями проти позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено,\~що 01.06.2023\~року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США, зі строком\~повернення до\~01.07.2023\~року. Договір позики від 01.06.2023 року про отримання відповідачем [PERSON] у борг грошових коштів в загальному розмірі 7 000 доларів США укладений між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі та підписаний ними. В строк до 01.07.2023 року відповідач своє зобов`язання з повернення грошових коштів на користь позивача не виконав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в строк та не сплатив суму коштів, така сума повинна бути стягнута судом. Відповідно до\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1-4\~ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, у справі № 310/6826/16-ц від 15 серпня 2019 року, у справі № 182/2462/ 16-ц від 18 вересня 2019 року, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до п.2 договору позики передбачено, що вищевказана сума позики в розмірі 7000 доларів США на момент укладення договору передана відповідачу у повному обсязі. Згідно із п.3 вищевказаного договору вбачається, що [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] вищевказану суму позики в сумі 7 000 доларів США у строк до 01.07.2023 р. Отже, з тексту договору позики від 01.06.2023 року однозначно вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в борг в загальному розмірі 7 000 доларів США, які зобов`язався повернути. Зміст договору позики, підписаного відповідачем, є зрозумілим та не викликає неясностей, у ньому чітко вказано як суму грошових коштів, переданих у позику, так і строк повернення боргу. Дослідивши договір, оцінивши його зміст, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з приводу отримання останнім в борг у позивача грошових коштів у розмірі 7 000 доларів США, оскільки наданий суду договір підтверджує як факт укладення відповідного договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача позики у вищевказаному розмірі та дійсність договору позики відповідачем не оспорена. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із позивачем [PERSON] договору позики, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, а відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 7 000 доларів США за договором позики від 01.06.2023 року. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Чинне законодавство не містить заборони на\~виконання грошового\~зобов`язання\~в іноземній\~валюті,\~у якій\~воно зазначено\~у договорі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019р. у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019р. у справі №723/304/16-ц. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами. Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар її спростування. Дійсність правочину, за яким позивач [PERSON] просить стягнути заборгованість, відповідачем не оспорюється. Факт підписання [PERSON] договору позики за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про досягнення сторонами згоди щодо зазначених у такому договорі умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої таким договором суми грошових коштів. Відповідач [PERSON] \~не надав\~суду доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~за відсутності\~заперечень щодо\~такого розрахунку\~від відповідача,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено обов`язок з повернення позичкових коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми боргу згідно договору позики у вищевказаному розмірі. З огляду на те, що відповідач не повернув позивачу суму боргу в розмірі обумовленому у договорі, а відтак право позивача підлягає судовому захисту. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення виконання зобов`язань, суд виходить з наступного. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов`язання, а саме, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З пункту 8 договору позики вбачається, що у випадку прострочення виконання зобов`язання щодо повернення позики у строк, передбачений п.3 договору, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 2% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен місяць прострочення виконання, що становить 140 доларів США (7 000 х 2 % = 140). Загальна сума пені за період з 01.07.2023 р. до 01.08.2025 р. позивачем нарахована в розмірі 3 500 доларів США (140 доларів США х 25 місяців = 3500 доларів США). Так як відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 % від простроченої суми за кожен місяць за весь час прострочення, а саме за період з 01.07.2023 року по 01.08.2025 року, у розмірі 3 500 доларів США, на підтвердження чого надав відповідний розрахунок. Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який триває на даний час. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) зроблено висновок, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вищевказані положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача відповідальності у виді пені за період з 01.07.2023 року по 01.08.2025 року, у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Суд приходить до висновку, що позивачем надано докази того, що 01.06.2023 р. між ним і відповідачем у належний спосіб укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику кошти в сумі 7 000 доларів США та грошову суму позики відповідач зобов`язався повернути до 01.07.2023 р. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним своїх зобов`язань за договором позики. З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за договором позики від 01.06.2023 р., яка складається з основної суми позики у розмірі 7000 доларів США, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Водночас, з врахуванням положень п.18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання ним своїх зобов`язань, що була нарахована в період воєнного стану, відтак позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial