Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.06.2025 позивач ТОВ «Діджи фінанс» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «Діджи фінанс», та [PERSON] уклали кредитний договір №7778298. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 8000 грн, в свою чергу [PERSON] зобов`язався повернути кошти, проте не виконав взяті на себе зобов`язання. На підставі укладеного договору факторингу до ТОВ «Авентус Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у сумі 36240 грн, з яких 8000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 21120 грн відсотки та 7120 грн - пеня. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 26.06.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Вирішено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній формі (паперовій та електронній). Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.04.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7778298 про надання споживчого кредиту. За умовами вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] суму кредиту у розмірі 8000 грн (п. 1.3 договору). Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту становить 360 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно з п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процента ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах стоку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1 договору). П. 1.5.2 договору передбачено, що знижена процента ставка 1,65% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 11.05.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач отримує від Товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, буде нараховуватися за зниженою процентною ставкою. Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Договір про надання споживчого кредиту та таблицю обчислення вартості кредиту підписано електронним підписом Спілкою С.С. одноразовим ідентифікатором А7718. Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» - між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Пейтек» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №190122-1 від 19.01.2022. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна» 11.04.2024 на суму 8000 грн. Зарахування було здійснено на картку, маска картки [NUMBER] . Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Тобто, при укладенні договору про надання споживчого кредиту [PERSON] зазначив номер картки, на яку необхідно здійснити перерахування грошових коштів у сумі 8000 грн. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором, суд зазначає. Наявний договір факторингу, витяг з додатку до договору факторингу зберігаються з у матеріалах справи тільки в електронній формі. 27.11.2024 між ТОВ «Ділджи фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф. П. 1.1 догвору факторингу передбачено, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 ТОВ «Авентус Україна» передало право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту 7778298 на суму 36240 грн, з яких тіло кредиту 8000 грн, відсотки 21120 грн, пеня 7120 грн. 27.11.2024 ТОВ «Діджи фінанс» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» 1730342.80 грн у якості оплати, згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи фінанс». При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора за кредитним договором, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. За змістом ч.1ст. 627 ЦК України\~відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За змістом\~статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ч. 1 ст.1048\~та ч. 1ст.1054 ЦК України передбачають, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно\~статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Діджи фінанс» надано розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, відповідно до якого заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 8000 грн, за відсотками 21120 грн, пеня 7120 грн. При цьому, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, відсотки були нараховані первісним кредитом ТОВ «Авентус Україна» за період з 11.04.2024 по 09.08.2024. Відсотки нараховані по 176 грн за кожен день, тобто за відсоткової ставкою 2,2%, яка була погоджена між сторонами при укладенні договору. Вирішуючи питання про стягнення відсотків, суд виходить з наступного. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено\~статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування»\~пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Тобто, розмір денної процентної ставки поетапно зменшувався. За таких обставин, суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок уважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за відсотками за кредитним договором № 7778298 за період з 11.04.2024 по 09.08.2024, тобто період за який було здійснено нарахування відсотків первісним кредитором. Виходячи з норм ЗУ «Про споживче кредитування»\~кредитором не правомірно застосовано відсоткову ставку у розмірі 2,2% за період з 23.04.2024 по 09.08.2024, оскільки на момент укладення кредитного договору діяли норми, які передбачають іншу денну проценту ставку. Отже, процента ставка за період з 23.04.2024 по 09.08.2024 становить 1,50% день. При цьому, процента ставка за період з 11.04.2024 по 22.04.2024 застосовується 2,2% (як передбачено у договорів), оскільки не суперечить норма ЗУ «Про споживче кредитування» Судом проведено власний розрахунок відсотків: за період з 11.04.2024 по 22.04.2024 минуло 12 днів, відсотки становлять 2112 грн (8000 грн*2,2%*12 днів). За період з 23.04.2024 по 09.08.2024 (останній день коли первісним кредитором здійснювалося нарахування відсотків) минуло 109 днів, відсотки становлять 13080 грн (8000 грн*1,5%*109 днів). Тобто, загальний розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 15192 грн. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 7120 грн.. 17.03.2022\~набрав чинності\~ЗУ «Про\~внесення змін\~до Податкового\~кодексу України\~та інших\~законодавчих актів\~України щодо\~дії норм\~на період\~дії воєнного\~стану»,\~яким розділ\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~ЦК України\~ \~доповнено,\~зокрема,\~пунктом 18\~ \~такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомим є факт того, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеню нараховано у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 7120 грн не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, саме тіло кредиту 8000 грн + відсотки 15192 грн, а всього 23\~192 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог. Позовні вимоги заявлено на суму 36240 грн (100%), судом задоволено на суму 23192 грн (64%). При звернені до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (100%), оскільки позов задоволено на 64%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1550,30 грн (2422,40 грн*64%). При звернені до суду позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial