Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у якому просили стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 22 033,62 грн; інфляційні втрати у сумі 507,77 грн; 3 % річних у сумі 128,65 грн. та судові витрати. Свою позовну заяву обґрунтували тим, що на підставі загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку обрано Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ПОЛІТЕХ» виконавцем послуг з управління будинком [ADDRESS] . 22.05.2020 року між ОСББ «БАЖЕНО», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ПОЛІТЕХ» було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . У [PERSON] виникла заборгованість за житлово комунальні послуги, що були належним чином надані Товариством з обмеженою відповідальністю "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "ПОЛІТЕХ" у розмірі 22 033,62 грн. Своїх обов?язків з оплати житлово-комунальних послуг не виконує у повному обсязі, у зв?язку із чим позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАЖЕНО». 15 травня 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАЖЕНО» провело загальні збори співвласників, які оформлені протоколом № 8. На вказаних загальних зборах прийнято рішення обрати Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ПОЛІТЕХ» виконавцем послуг з управління будинком [ADDRESS] та затвердити тариф. 22 травня 2020 року між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «БАЖЕНО», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ПОЛІТЕХ» було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п. 1 Договору від 22 травня 2020 року управитель зобов`язується надавати замовнику послугу з утримання будинку та прибудинкової території, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з Замовник зобов`язується оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. У відповідності до приписів п. 7 Договору від 22 травня 2020 року управитель має право вимагати від співлвасників оплату наданої послуги з управлінні в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Пункт 10 Договору від 22 травня 2020 року встановлює, що загальна ціна послуг з управління багатоквартирним будинком визначається кошторисом витрат на управління будинком та прибудинковою територією, який після затвердження управителем та погодження замовником стає невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 11 Договору від 22 травня 2020 року плата за послугу з утримання будинку та прибудинкової території нараховується щомісяця управителем та вноситься співвласником не пізніше 20 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватись шляхом внесення авансових платежів. 22 травня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ПОЛІТЕХ» було затверджено, а Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "БАЖЕНО" погоджено Кошторис витрат на управління будинком та прибудинковою територією за адресою: [ADDRESS] , який оформлено додатком № 5 до Договору. Відповідно до вказаного кошторису місячна сума витрат у розрахунку на 1 квадратний метр загальної площі житлових та нежитлових приміщень приміщень у будинку дорівнює 7,78 грн. 11 квітня 2024 року загальними зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАЖЕНО», оформленими протоколом № 9 вирішено збільшити тариф на управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . 15 квітня 2024 року було укладено додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторонами Договору узгоджено викласти «Кошторис витрат на управління будинком та прибудинкової території», який є додатком № 5 до Договору в новій редакції. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , виникла заборгованість за житлово комунальні послуги, що були належним чином надані Товариством з обмеженою відповідальністю "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "ПОЛІТЕХ" у розмірі 22 033,62 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Враховуючи суму заборгованості Відповідача, Позивачем нараховано: інфляційні втрати в загальній сумі 507,77 грн та 3 % річних в загальній сумі 128,65 грн. Щодо позовних вимог. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, а кожний власник майна, як співвласник будинку зобов`язаний забезпечити належне утримання багатоквартирного будинку та своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється співвласниками, які за своїм рішенням мають право передати всі або частину функцій управління іншій особі - управителю. За змістом частин 2 та 3 статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом Об`єднання. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «БАЖЕНО» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "ПОЛІТЕХ" управителем будинку, що діє на підставі та умовах Договору. У разі передачі співвласниками таких функцій управитель діє відповідно Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 лютого 2009 року №13, зареєстрованими МЮ України 27 квітня 2009 року за № 377/16393 (надалі - Правила). Пунктом 1.2. Правил встановлено, що об`єктом управління є окремий житловий будинок, споруда або група будинків і споруд, які становлять цілісний житловий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями, що надається в управління. Частиною 1 ст. 12. Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного та капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, а частиною 2 ст. 12 Закону, встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційне до їхніх часток співвласника, якщо рішення зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Пунктом 1 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що часткою співвласника є частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Крім того, статтею 179 ЖК України встановлено, що користування приміщенням Будинку та його утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, із внесеними змінами та доповненнями відповідно до яких назву правил змінено на «Правила користування житловими приміщеннями гуртожитками» (надалі - Правил користування). Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, також, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Пунктом 5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлових-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затвердження цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), зобов`язанням правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, Боржник грубо порушує вимоги чинного законодавства та договору з управління в частині оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за порушенням співвласника багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. У відповідності до положень ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Обґрунтованих доказів тому, що вказані послуги відповідачем отримано не було, претензій чи скарг з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг, тарифів від нього на адресу позивача, а також на адресу суду не надходило. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і у ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів. Сторони самостійно визначають обсяг, зміст та достатність доказів, що надають до суду. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, суд позбавлений повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, викладені у позовній заяві, котрі відповідачем в ході розгляду справи не спростовано. Виходячи із принципу диспозитивної цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, а також, враховуючи норми ст. 81 ЦПК України, якою встановлено обов`язок кожної сторони довести ті, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг 22 033,62 грн; 1.2. інфляційні втрати у сумі 507,77 грн; 3 % річних у сумі 128,65 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500, 00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, а також з урахуванням Житлового кодексу України, ст. 509, 525, 526 ЦК України, та

Outcome: approved