Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В заяві зазначила, що 05.09.2014 вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, у теперішній час спільне господарство вони не ведуть, спільно не проживають, подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За змістом ст.\~51 Конституції України та ст.\~24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть спільного господарства, позивач не бажає зберегти шлюб та сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка підтримує позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, розірвання шлюбу не суперечить статтям 110, 112 СК України. Відтак, беручи до уваги визнання відповідачем позову та відсутність обставин, які свідчать про те, що таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved