Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, в якому просять: - визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,10 кв.м., жилою площею 48,30 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,10 кв.м., жилою площею 48,30 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] померла їх матір - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,10 кв.м., жилою площею 48,30 кв.м. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського округу Клітко В.В. із заявою про прийняття спадщини, однак 30.09.2024 року отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки квартира не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав. Так, квартира [ADDRESS] належала матері позивачів, яка померла [INFO] , їх бабусі - [PERSON] , яка померла [INFO] , батьку [PERSON] , який помер [INFO] , а також позивачам на підставі договору міни від 01.03.1995 року, зареєстрованому в Сєвєродонецькому Бюро технічної інвентаризації. Спадщина фактично прийнята позивачами, але вони не можуть належним чином розпоряджатися майном. Інших спадкоємців не має. Оскільки зазначені позивачами обставини перешкоджають їм у реалізації своїх спадкових прав та прав як співвласників квартири, вони звернулися до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13 червня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 37). Ухвалою суду від 13 червня 2025 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 39). Ухвалою суду від 24 липня 2025 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до розгляду (а.с. 78). Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача - Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. Відповідно до Договору міни від 01 березня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Севередонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 385, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12-13). [PERSON] померла [INFO] , про що надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 1555 (а.с. 49). [PERSON] померла [INFO] , відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому будинку осіб станом на 03.02.1996 р. та згідно довідки Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 04.10.2024 р. про зняття з реєстрації (а.с. 23-24). [PERSON] помер [INFO] , відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому будинку осіб станом на 08.04.1999 р. та згідно довідки Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 04.10.2024 р. про зняття з реєстрації (а.с. 25-26). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,10 кв.м., жилою площею 48,30 кв.м. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського округу Клітко В.В. із заявою про прийняття спадщини, однак 30.09.2024 року отримали Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки квартира не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав (а.с. 8-11). Комунальне підприємство Сєвєродонецьке БТІ, на запит приватного нотаріуса Клітко В.В., повідомило що, інформація щодо об`єкта нерухомого майна зберігалася в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією. БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 р. (а.с. 67). На теперішній час [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, згідно довідки від 18.02.2025 № 3006-5003612824, місце реєстрації : в квартирі [ADDRESS] та фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] (а.с. 33). На теперішній час [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, згідно довідки від 18.07.2023 № 3010-7001839516, місце реєстрації: в квартирі [ADDRESS] та фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] . Також разом зі спадковою справою долучено копію паспорта [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] - до шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб від 25 лютого 2023 року серії [NUMBER] ), як громадянам України та Витягу з Реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.61-62, 69, 72). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Стаття 15\~Цивільного кодексу\~України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України; близькі за змістом приписи викладені у частині першій\~статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.\~3\~зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Ц[К та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ч.2 ст. 1299 ЦК України у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, право володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1, 2ст.77, ч. 1\~ст.95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263\~ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1\~ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до пункту 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами, у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони позивачів щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, враховуючи відсутність провини відповідача у виниклих правовідносинах, суд приходить до висновку, що судові витрати належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved