Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 25.09.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 102139900, згідно з умовами якого відповідач отримав 18000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 року, відповідно до умов якого позивач набув прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором №102139900 від 14.02.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Відтак, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, за ним утворилася заборгованість в загальному розмірі 48 549,96 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14 400 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 32 889,96 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 1 260 грн, яку і просить стягнути позивач та судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи здійснювати без участі представника. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої, відповідно до п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України є 01.11.2025 року. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 30.09.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 14.02.2024 року [PERSON] та ТОВ «Мілоан» уклали договір про споживчий кредит №102139900, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 18 000 грн, загальним строком 99 днів, з яких: пільговий період складає 9 днів і завершується 23.02.2024 року та поточний період становить 90 днів та завершується 23.05.2024 року. При цьому, відповідно до п.1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.02.2024, але не пізніше 23.05.2024 року (а.с.7-10). Загальні витрати позичальника за весь строк кредитування - 40 447,80 грн. (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту 1 260 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1. договору). Пунктом 1.5.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 927,80 грн., які нараховуються за ставкою 1,19 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3 договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37 260 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної: фіксована (п. 1.6 Договору). Пункт 2.2.2. договору передбачає про нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Згідно п. 2.3.1. договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п.2.3 договору та розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2. договору. Відповідно до п. 2.4.1. позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 договору. Договір підписано 14.02.2024 року [PERSON] одноразовим ідентифікатором 929288 (а.с.5-12). В додатку №1 до договору №102139900 від 14.02.2024 року міститься графік платежів за цим договором, в якому зазначена інформація щодо дати видачі кредиту 14.02.2024, дати платежу 23.05.2024 року, кількість днів у розрахунковому періоді 99, чиста сума кредиту 18000 грн, проценти за користування кредитом 39187,80 грн, комісія за надання кредиту 1260 грн (а.с.11) Згідно довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ «Мілоан», підтверджено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №102139900 від 14.02.2024 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН". Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 929288, номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.12зв). Видача відповідачу кредиту в сумі 18000 грн за договором №102139900 від 14.02.2024 року здійснена\~шляхом перерахування на банківську картку\~ [NUMBER] 14.02.2024 року підтверджується платіжним дорученням №82828457 від 14.02.2024 року, де платником є ТОВ «Мілоан», отримувачем [PERSON] (а.с.14). У відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102139900 від 14.02.2024 року, укладеним з відповідачем, зазначено, що 14.02.2024 року було надано кредит в сумі 18000 грн, того ж дня нараховано комісію з оформлення кредиту 1260 грн, у період з 15.02.2024 року по 23.02.2024 року було нараховано відсотки згідно п. 1.5.2. договору в розмірі 214,20 грн в день, в подальшому відповідачем п`ять разів було здійснено дії щодо пролонгації строку кредитування на строк по три дні, процентна ставка при цьому нараховувалась згідно п. 1.5.2. договору (а.с.14зв-15). 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №110-МЛ/Т, за умовами якого позивач набув право вимоги, серед інших, до боржника [PERSON] за кредитним договором №102139900 від 14.02.2024 року на суму заборгованості 48549,96 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року (а.с.16зв-21,27). Відповідно до виписки ТОВ «ФК «Кредит Капітал» з особового рахунку за кредитним договором №102139900 від 14.02.2024 року за [PERSON] рахується заборгованість в загальній сумі 48549,96 грн, з яких 14400 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 1260грн - заборгованість за комісіями, 32889,96 - прострочена заборгованість за відсотками (а.с.16). 12.08.2025 року позивач звертався з вимогою до відповідача про виконання зобов`язань за кредитним договором в загальній сумі 48549,96 грн (а.с.27зв). V.Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3\~ст. 1056-1 ЦК України\~визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст.\~629\~ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст.\~612\~ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530\~ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516\~ЦК\~України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078\~ЦК\~України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080\~ЦК\~України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082\~ЦК\~України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Щодо одноразової комісії за надання кредиту. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Щодо врахування положень Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом 120 днів 2,5% (25.12.2023 - 22.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (23.04.2024-20.08.2024). Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що 14.02.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «Мілоан», договір про споживчий кредит №102139900 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»\~в сумі 18 000 грн строком на 99 днів, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,19 % від суми кредиту за кожен день користування у пільговий період, який триває 9 днів, та 2,30% - в день в поточний період, що становить 90 днів. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 18 000 грн підтверджено платіжним дорученням про перерахування суми кредиту. В рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту відповідачем було сплачено в загальному 3600 грн, відтак суд вважає підставним стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 14400 грн (18000-3600). При цьому суд враховує, що 27.02.2024 року, 07.03.2024 року, 11.03.2024 року, 20.03.2024 року та 26.03.2024 року відповідачем здійснено пролонгацію договору в загальному на строк 15 днів, у порядку визначеному п. 2.3.1 договору. Відтак строк кредитування становить 114 днів. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором первісний кредитор здійснював нарахування відсотків протягом 115 днів, що на думку суду є необґрунтованим. Окрім цього, суд зазначає, що оскільки договір укладений між сторонами (14.02.2024 року) після набрання чинності\~(24.12.2023 року) Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відтак, розмір нарахованих відсотків за період з 23.04.2024 по 06.06.2024 року (114 день строку договору) мав би становити 9720 грн (14400*1,5%*45 днів) грн. Натомість за вказаний період первісним кредитором було нараховано 14904 грн (14400*2,30%*45). Відтак, суд вважає, що заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 27373,76 грн (32889,96 14904 + 9720 - 332,20 грн (нарахування 07.06.2025 року 115 день). Вирішуючи питання щодо розміру процентної ставки, що підлягає застосуванню у даному випадку, зважаючи, що договір укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», суд виходить із такого. Так, законодавцем в п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~не зазначено, що ці положення застосовуються виключно до договорів, визначених у п. 2 Прикінцевих та\~Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто тих, які укладені до набрання чинності цим Законом якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності. Одночасно, на переконання суду, прив`язка зроблена законодавцем до періодів, протягом яких застосовується відповідна процентна ставка, із часом набрання чинності Законом України «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг» теж\~жодним чином\~не спростовує\~вищевказане.\~При цьому враховуючи, що положення стосовно тимчасового застосування певного розміру відсотків містяться саме в Законі України «Про споживче кредитування», а не в Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то дія п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону поширюється на всі правовідносини, що регулюлються цим Законом та виникли після набрання цим положенням чинності, тобто і до договорів, що були укладені після 24.12.2023 року. Тому до спірних правовідносин слід застосовувати п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Отже, судом встановлено, що позикодавцем належним чином виконані умови договору та надано відповідачу [PERSON] кредитні кошти,\~натомість відповідачем в порушення вимог кредитного договору не здійснено своєчасну сплату визначених кредитним договором платежів, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 43 033,76 грн, з яких: 14 400 грн заборгованості за тілом кредиту, 27 373,76 грн заборгованість за відсотками та 1 260 грн заборгованість за комісією, оскільки наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Відтак, позов слід задовольнити частково. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2147,17 гривень судового збору на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial