Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

ТОВ "Він фінанс" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 79209 від 13.02.2018 у розмірі 20737,09 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 13.02.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено договір № 79209. Відповідно до індивідуальної частини договору № 79209 про надання фінансового кредиту, ТОВ "Авентус Україна", надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. ТОВ "Авентус Україна" виконало умови договору про надання фінансового кредиту № 79209 від 13.02.2018 року та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" - надалі ТОВ "Він фінанс" (25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на ТОВ "Він фінанс") укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 17 липня 2018 року укладено додаткову угоду № 3 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 4 від 17.07.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 79209 від 13.02.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ "Він фінанс"). Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15845 грн, а саме: сума основного боргу 3500 грн, сума боргу за процентами - 1890 грн, сума боргу за пенею і штрафами 10455 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 79209 від 13.02.2018 становить - 15 845 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 1 427,35 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 3 464,74 грн. Разом заборгованість становить - 20 737,09 грн. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про місце, дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. 31 серпня 2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Він фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 79209 від 13.02.2018 у повному обсязі, у разі визнання договору чинним, зменшити розмір відсотків (1890 грн), пені (10 455 грн), інфляційних втрат (3464,74 грн) та 3% річних (1427,35 грн) на підставі ст. 551 ЦК України через їхню непропорційність. Відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу (5000 грн) через необґрунтованість позову та непропорційність витрат (ст. 123 ЦПК). Також подав клопотання про витребування від позивача доказів. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року в клопотанні [PERSON] про витребування доказів було відмовлено. 25 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року в клопотанні [PERSON] про витребування доказів було задоволено. 12 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від [PERSON] надійшла заява по розгляд справи у його відсутність, з урахуванням поданого раніше відзиву на позовну заяву та поданих клопотань від 31.08.2025 та 25.09.2025. Суд, у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено договір кредиту № 79209. Віповідно до індивідуальної частини договору №79209 про надання фінансового кредиту, ТОВ "Авентус Україна", надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом - 0,02 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (6,57 % річних) у межах строку надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 100,54 % від суми кредиту або 3518,90 грн та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 0,54 % від суми кредиту або 18,90 грн. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість по кредитному договору № 79209 від 13.02.2018 у [PERSON] перед ТОВ "Авентус Україна" станом на дату відступлення прав вимоги становить 15845 грн, з яких 3500 грн - сума боргу за тілом кредиту, 1890 грн - сума боргу за відсотками, 10455 грн - сума боргу за пенею та штрафами. 12 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 17 липня 2018 року укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018, а також підписано реєстр прав вимоги №4 від 17.07.2018, щодо переходу прав вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 79209, до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". Згідно наказу № 55-к від 25.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" було перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю "Він фінанс". При вирішенні спору суд керується такими нормами права. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, - це одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 11 вищевказаного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Частиною 12 ст. 11 Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, так якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи положення вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору кредиту № 79209 від 13.02.2018, його було укладено в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України "Про електронну комерцію". Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, із яких вбачається, що 13.02.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] був укладений договір кредиту № 79209 в електронній формі, умови яких первісним кредитором були виконані, про що відповідач визнав позов, а саме щодо отримання 3500 грн кредиту, однак відповідач у передбачений договором строк тіло кредиту не повернув та відсотки за його користування не сплатив. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Він фінанс" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З індивідуальної частини договору № 79209 про надання фінансового кредиту від 13.02.2018 встановлено, що: отримано кредит у розмірі 3500 грн (п. 1.1 даного договору), що і визнається відповідачем; плата за кредит - 0,02 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.2.1 цього договору), (6,57 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту; строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором, кредит надається строком на 30 днів (п. 1.4. цього договору); у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п. 3.4 цього договору); у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів. На 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. На 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн. На 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п. 4.4 цього договору). З картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) встановлено, що в межах 30-ти денного строку кредитування, у відповідача з 13.02.2018 по 14.03.2018 виник борг у розмірі 3518,27 грн, з яких тіло кредиту 3500 грн. В подальшому, 15.03.2028 відповідач сплатив 18,90 грн на погашення боргу, при цьому з 15.03.2018 по 17.07.2018 (дата переходу права вимоги - підписано реєстр прав вимоги № 4 від 17.07.2018) виник борг у розмірі 15845 грн, у який увійшли нарахування з тіла кредиту - 3500 грн, проценти - 1890 грн (1908,90 грн - 18,90 грн (платежу від 15.03.2018)), штраф - 900 грн, пеня - 9555 грн. Вказані суми відповідають узгодженим умовам кредитного договору та нараховані у строк, встановлений п. 1.4 індивідуальної частини договору № 79209 про надання фінансового кредиту від 13.02.2018, з огляду на що, суд встановив помилковість доводів відповідача про визначення виключно 30-ти днів кредитного зобов`язання, адже у п. 1.4 цього договору вказано, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. При цьому, суд звертає увагу, що від кредитора не надходило в строк до 17.07.2018 (дата переходу права вимоги - підписано реєстр прав вимоги № 4 від 17.07.2018) вимоги про повернення кредиту, що слугувало б кінцевим терміном строку кредитування. Однак, суд зазначає, що ч. 3 ст. 551 ЦК України наділяє суд правом зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, про що також заявляє відповідач. Зважаючи на вказане, а також те, що суд вбачає обґрунтованою заборгованість у розмірі тіла кредиту - 3500 грн та відсотків за користування кредитом - 1890 грн, а разом 5390 грн, а відтак борг в розмірі пені та штрафів - 10455 грн є явно неспівмірним, та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вбачає підстави для його зменшення до 5390 грн, що рівне заборгованості за тілом кредиту та відсотками, відповідає принципу верховенства права, та разом становить 10 780 грн та в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.02.2019 по 31.12.2019, суд зазначає, що ч. 2 ст. 625 ЦК України презюмується, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, позивач обрахував вказані величини із загальної суми боргу, тобто не лише із тіла кредиту, а і від відсотків за користування останнім, пені та штрафу, що не відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема ч. 2 ст. 550 ЦК України вказує, що проценти на неустойку не нараховуються. При цьому, враховуючи період нарахування таких, застосовані індекси, суд зробив висновок про обґрунтованість стягенння з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 315,28 грн (за період 23.02.2019-31.12.2019 3500*3%*312:365:100=89,75 грн, за період 01.01.2020-31.12.2020 3500*3%*366:366:100=105 грн, за період 01.01.2021-23.02.2022 3500*3%*419:365:100=120,53 грн, 89,75+105+120,53=315,28 грн), а щодо інфляційних втрат, розмір становить 3500*1,21866444-3500=765,33 грн, а відтак підлягає стягненню 765,33 грн, а в загальному 1080,61 грн (315,28+765,33=1080,61 грн) та в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора у борговому зобов`язанні не тягне для такого боржника негативних наслідків, а має такий лише щодо кредитора, так як боржник в такому випадку не позбавлений можливості виконати боргове зобов`язання перед первинним кредитором. Однак, у даній справі боржник не виконав своє зобов`язання в будь-якій формі та перед будь-яким кредитором, а відтак доводи останнього про негативні наслідки договору факторингу є необґрунтованим. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 10 780+1080,61=11860,61 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що понесені ТОВ "Він\~фінанс" витрати на\~правничу допомогу\~в розмірі\~5000\~грн,\~підтверджуються матеріалами\~справи:\~ договором\~про надання\~правової допомоги\~№ 33\~від 22.03.2024;\~додатковою угодою\~до договору\~від 22.03.2024,\~детальним описом\~наданих послуг\~на суму\~5000\~грн. Враховуючи наведене, зважаючи на заперечення відповідача щодо пропорційності розміру такого, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) - витрати оцінені щодо підготовки позову з додатками, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн є завищеними і непропорційними, а підлягають стягненню з відповідача такі витрати в розмірі 3000 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 79209 від 20.06.2025 (а.с. 8), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а відтак з відповідача підлягає стягненню 1385,50 грн (11860,61/20737,09*2422,40=1385,50). На підставі викладеного,

Outcome: partial