Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК Ейс») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №00-9867598. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 липня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9867598, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» надав відповідачці грошові кошти (сума кредитного лінії) 8000 грн строком на 360 днів, строк повернення кредиту 17 липня 2025 року зі сплатою процентів у розмірі 1,45% в день (базова процентна ставка/фіксована), комісія 15% від суми кредиту 1200 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. На виконання умов вказаного договору від 22 липня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» передало відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 8000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачки. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК Ейс» уклали договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором №00-9867598 від 22 липня 2024 року, укладеним з відповідачкою в розмірі 19176 грн, яка складалась із 9200 заборгованості за основною сумою боргу; 9976 грн заборгованості за відсотками. У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідачки указану суму заборгованості, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному\~ст.178 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку наданим доказам, дійшов наступного висновку. Судом установлено,\~що 22\~липня \~2024\~року між\~ТОВ «Макс\~Кредит» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~кредитної лінії\~№00-9867598,\~за умовами\~якого ТОВ\~«Макс Кредит»\~надав відповідачці\~грошові кошти\~у розмірі\~8000\~грн строком\~на 360\~днів,\~строк повернення\~кредиту 17\~липня 2025\~року зі\~сплатою процентів\~у розмірі\~1,45%\~в день\~(базова\~процентна ставка/фіксована),\~одноразова комісія\~за надання\~кредиту \~ 15%\~від суми\~кредиту \~1200\~грн загальні витрати за кредитом 42960 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 50960 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем на номер його мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Макс Кредит». На виконання умов договору ТОВ «Макс Кредит» 22 липня 2024 року перерахувало [PERSON] на платіжну карту № [NUMBER] , емітовану на її ім`я в АТ «ПриватБанк» 8000 грн, що підтверджується інформацією АТ «ПриватБанк» від 12 листопада 2025 року, отриману на запит суду. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК Ейс» уклали договір факторингу № 20012025-МК/ЕЙС, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором №00-9867598 від 22 липня 2024 року, укладеним з відповідачкою в розмірі 19176 грн, яка складалась із 9200 грн заборгованості за основною сумою боргу; 9976 грн заборгованості за відсотками, 3400 грн заборгованість за штрафними санкціями, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20012025-МК/ЕЙС та платіжною інструкцією, яка свідчить про виконання Фактором своїх зобов`язань за Договором факторингу. ТОВ «Макс Кредит», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Ейс», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідача отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого чим станом на 20 січня 2025 року утворилась заборгованість згідно розрахунку ТОВ «Макс Кредит» в сумі 19176 грн, яка складалась із заборгованості за основною сумою боргу в сумі 8000 грн, 9976 грн заборгованості за відсотками, 1200 грн заборгованість за комісіями. За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну\~комерцію» N\~675-VIII\~від 03.09.2015\~року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3\~Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12\~Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом (одноразовим паролем 28635), направленим товариством на телефонний номер відповідачки. При укладанні кредитного договору відповідачкою вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач умови кредитного договору не виконав, позивач відповідно до договорів факторингу набув прав вимоги до відповідача. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору №00-9867598 від 22 липня 2024 року і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Отже, відповідачем не виконано грошові зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, укладеним з відповідачкою в розмірі 19176 грн, яка складалась із 8000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 9976 грн заборгованості за відсотками, 1200 грн заборгованості за комісією. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Позивач просить суд стягнути з відповідачки, понесені ним витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 7 000 грн. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги №20-08/2025-01 від 20 серпня 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС», додаткову угоду до нього від 11 вересня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2020 року на загальну суму 7000 грн, та протокол погодження вартості послуг. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2020 року позивачу надано правову допомогу у виді вивчення матеріалів справи вартістю 1000 грн тривалістю 2 години, складання позовної заяви вартістю 5000 грн тривалістю 2 години, підготовка адвокатського запиту вартістю 500 грн та підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за спірним договором вартістю 500 грн. Ознайомлення з матеріалами справи, охоплюється послугою складення позовної заяви та подання позову до суду, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом, а складання адвокатського запиту та клопотання про долучення доказів не є значними за обсягом та не потребують такої кількості часу на їх підготовку. Тому, виходячи з\~критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у вказаній справі мають становити 5000 грн. У відповідності до п.3 ч. 2, ч.13\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог, інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, заявлені позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved