Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з позовними вимогами до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Чоповицької селищної ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25.02.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, відновлено позивачу дошлюбне прізвище, вирішено питання щодо проживання малолітньої доньки разом з матір`ю. Позивач зазначає, що з 2019 року переїхала з донькою до України, відповідач залишився проживати в Криму та вступив до збройних сил російської федерації, зрадивши інтереси держави. З того часу, вона перестала спілкуватись з відповідачем. Останній перестав виконувати батьківські обов`язки. На підставі викладеного позивач просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 22.04.2025 позовну заяву передано за підсудністю до Пересипського районного суду м. Одеси, відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 17 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи в судове засідання. В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що відповідач жодним чином не допомагає дитині та не цікавиться її життям. Відповідач [PERSON] до суду не з`явися, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Судової влади України. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» - суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (Частина перша статті 12 - 1 в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022). Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (Частина друга статті 12 - 1 в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022). Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положення ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Чоповицької селищної ради про час та місце слухання справи повідомлений, на адресу суду 10.09.2025 року (вх. № 5665) надійшов лист за підписом Чоповицького селищного голови Михайла Філоненка щодо можливості розгляду справи у відсутність представника третьої особи, згідно якого представник зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.53). З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач про час та місце слухання справи повідомлений, третя особа звернулась з листом щодо розгляду справи за відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в суді, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами свої правової позиції у заявах по справі, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін. Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази надані позивачем в їх сукупності, дійшов висновку щодо можливості задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис №1. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Судом встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25.02.2020 року (справа № 283/164/20) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.09.2014 року - розірвано. Встановлено позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.18-20). Також, встановлено, що рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року (справа № 283/1673/20) встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , яка народилась в м. Сімферополь АРК та факт народження якої встановлено рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10.01.2020 року у справі 283/58/20 є донькою [PERSON] (а.с.21-23). Згідно копії свідоцтва про шлюб, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.02.2020 року, актовий запис № 2. Прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.25). Звертаючись до суду позивач зазначила, що відповідач після окупації Криму залишився на окупованій території АРК та зрадивши інтересам держави вступив на військову службу рф, та зрадивши інтереси України приймає участь у бойових діях проти України. Позивач зазначає, що відповідач перестав спілкуватися з дочкою, від виконання своїх обов`язків відмовився, не цікавиться життям дитини. Рішенням виконавчого комітету Чоповицької селищної ради Восьмого скликання від 26.03.2025 року №19 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] » - затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] встановлено наступне: У зв`язку з окупацією території Криму в листопаді 2019 року мати разом з дитиною переселились з тимчасово окупованої території України на постійне проживання до своїх батьків в село Пристанційне Малинського району Житомирської області. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.02.2020 року шлюб, зареєстрований 09.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Донька [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з матір`ю. З пояснень матері дитини відомо, що з батьком дитини вона не спілкується, відносини між ними припинились у 2019 році коли вона з донькою переселились з тимчасово окупованої території України, будь-яка інформація про його місце знаходження та номер телефону відсутня. Зі слів заявника, батько дитини є зрадником України, перейшов на сторону агресора. Не виявляє до доньки інтересу, не цікавиться її життям. З урахуванням викладеного комісія з питань прав дитини вважає, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . як такого, що тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, догляду та утриманням своєї дитини (а.с.13-16). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Судом встановлено, що дитина проживає та перебуває на повному утриманні позивача, вихованням та утриманням дочки повністю займається її мати. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Приписами ст. 171 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, так, ч. 1 ст. 171 цієї норми зазначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач виявив ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з дочкою, не виявляє бажання піклуватися про неї, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не допомагає матеріально. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні, не спілкується з дочкою у будь-який спосіб без поважних причин, що свідчить про свідоме ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, а відтак судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved