Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Відзиву на позов не надала. Представник позивача [PERSON] - адвокат Златі Д.С. на задоволенні позову наполягав. Представник третьої особи - Ренійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) будь-яких заперечень щодо позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу від 11.08.2017р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копія протоколу опитування [PERSON] від 30.08.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через свого представника - [PERSON] , звернувся із позовом до суду та просить визнати батьківство щодо своєї дитини - сина [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що наприкінці 2015р. він познайомився із відповідачкою [PERSON] , вони перебували у фактичних шлюбних відносинах певний час. За цей час у них були близькі стосунки, вони вели сімейне життя без реєстрації щлюбу до літа 2016р., коли посварилися та припинили будь-які стосунки між собою. [INFO] відповідачка народила сина - [PERSON] , державна реєстрація народження якого була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері дитини, відомості про батька сина були внесені за вказівкою заявниці. Нещодавно відповідачка повідомила позивачу, що син [PERSON] є його рідною дитиною. Позивач це твердження визнає, щодо цього заперечень не має, визнає себе біологічним батьком сина та бажає бути ним зареєстрованим, мати права та нести всі передбачені законом обов`язки щодо своєї дитини, у зв`язку із чим і звернувся до суду із відповідним позовом, який просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що наприкінці 2015р. позивач підтримував фактичні шлюбні відносини із [PERSON] , мешкав разом із нею, вів спільне господарство та сімейний побут. Оскільки спільне життя сторін не склалося, вони влітку 2016 року розійшлися. На даний час стосунки між позивачем та відповідачкою розірвані. [INFO] відповідачка народила сина - [PERSON] . Оскільки шлюб між сторонами не був зареєстрований, а позивач особисто не подав заяву про визнання його батьком, в свідоцтві про народження дитини - сина [PERSON] відомості про батька записані зі слів матері, на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Нещодавно відповідачка повідомила позивачу, що [PERSON] - його рідний син. Позивач вважає [PERSON] своїм рідним сином, стверджує, що відповідачка у період фактичних шлюбних відносин мала стосунки із ним, після чого і народилась дитина, про [PERSON] він піклується, любить його по-батьківськи, має бажання визнати батьківство та бути зареєстрованим в якості батька дитини. Згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові № 3 від 15.05.2006 "Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Виходячи з усього вищенаведеного, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved