Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. заявник звернувся до суду із заявою, де заінтересовані особи: Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] , [INFO] , про оголошення військовослужбовця загиблим. Заявлені вимоги мотивує тим, що його рідний брат [PERSON] , [INFO] , брав участь у бойових діях проти збройної агресії РФ у складі військової частини [NUMBER] , як стрілець мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону. Останній зв`язок з братом був 3 грудня 2022 року, це було востаннє коли він телефонував. Спочатку він отримав повідомлення, що брат загинув, потім надійшло повідомлення, що він вважається безвісно зниклим. На весні 2023 року йому повернули речі брата, а саме телефон і військовий квиток. Довідкою №7898, виданою ТВО командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , стверджується, що його брат [PERSON] 09 грудня 2022 року зник безвісти, під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи на території Запорізької та Херсонської областей. У січні 2024 року він отримав повідомлення, що його брат [PERSON] вважаться безвісно зниклим, у зв`язку зі збройним конфліктом, поблизу насаленого пункту Соледар. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 2867 від 24 грудня 2022 року, його брат, разом з іншими солдатами, виконуючи конституційний обов`язок щодо оборони України, виконували бойове завдання в районі населеного пункту Соледар Бахмутського району Донецької області, забезпечували прикриття відходу підрозділів Збройних Сил України у відповідності до визначеного бойового порядку. По установкам, на яких виконували завдання військовослужбовці, влучили снаряди, випущені із важкого озброєння зі сторони противника та зв`язок із військовослужбовцями обірвався. Пошукові заходи результатів не дали, тіл не знайдено, відомості про самовільне залишення частини, дезертирство під час бою, добровільну здачу в полон, не підтвердилось. На даний час жодної інформації про його місцезнаходження не має. Оголошення його брата померлим має для нього значення щодо права власності на майно, оскільки вони з братом є співвласниками будинку. Станом на день подання цієї заяви минуло більше ніж тридцять два місяці з моменту його зникнення. Постійно була надія, що можливо брат живий, можливо в полоні, але на жаль ніякових нових відомостей не має, жодних підтверджених відомостей про те, що він живий, немає. У зв`язку з чим є всі підстави вважати його померлим. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , загиблим [INFO] , під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-Українській війні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в заяві. Представник міністерства оборони України в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, крім цього подав до суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні заяви відмовити за відсутністю доказів. Представник заінтересованої особи [INFO] [PERSON] в судве засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Маханець С.М. в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2025 року справу за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління юстиції, про оголошення військовослужбовця загиблим, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2025 року до участі в справі в якості заінтересованих осіб залучено Міністерство оборони України, військову частину [NUMBER] , [INFO] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року відмовлено у прийнятті заяв [PERSON] про уточнення заявлених вимог. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2025 року дану справу призначено до судового розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022071160000747 за ч.1 ст.115 КК України. Із даного витягу відомо, що 29 грудня 2022 року до чергової частини Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із заявою звернувся [PERSON] , житель [ADDRESS] , про те, що 09 грудня 2022 року, в ході відбиття штурмових дій противника в районі населеного пункту Соледар Донецької області, пропав безвісти його рідний брат [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , який проходить службу в лавах ЗСУ, на посаді стрільця мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини [NUMBER] та брав участь в бойових діях по звільненню території України (а.с.3). Із постанови про залучення потерпілого від 10 вересня 2025 року відомо, що [PERSON] залучений до участі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022071160000747, в якості потерпілого (а.с. 7). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 06 березня 2022 року № 54, солдат [PERSON] , вважається таким, що веде бойові дії на території України, і зарахований на котлове забезпечення (а.с.18). Із повідомлення про смерть відомо, що 11 грудня 2022 року [INFO] повідомлено [PERSON] про те, що його брат [PERSON] , 1983 року народження, стрілець мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини [NUMBER] , [INFO] загинув під час відбиття штурмових дій противника в районі н.п. Соледар Донецької області, вірний військовій присязі (а.с.16). Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 13 грудня 2022 року № 340, пункт 7 параграфу 4 наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 10 грудня 2022 року № 337 про загибель солдата [PERSON] , під час відбиття штурмових дій противника в районі населеного пункту Соледар Донецької області скасовано та вважати військовослужбовця таким, що зник безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом [INFO] (а.с.17). Із сповіщення про зникнення безвісти відомо, що [INFO] повідомлено [PERSON] про те, що його брат [PERSON] , 1983 року народження, стрілець мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини [NUMBER] , 09 грудня 2022 року, в ході бойових дій, в районі н.п. Соледар Донецької області, зник безвісти (був втрачений зв`язок та візуальний контакт) (а.с.15). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 24 грудня 2022 року № 2867, вирішено розслідування по факту зникнення солдата [PERSON] не призначати (а.с.11-13). Із довідки № 7898 від 23 червня 2023 року, виданої військовою частиною [NUMBER] відомо, що солдат [PERSON] , в період з 06 березня 2022 року по 09 грудня 2022 року (зник безвісти), брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької та Херсонської областей (а.с. 19). Згідно листа військової частини [NUMBER] від 12 січня 2024 року № 120, розслідування по факту зникнення особового складу військової частини [NUMBER] в районі ведення бойових дій в періоди грудня 2022 року, не призначалися. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 13 грудня 2022 року № 340, стрілець 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] рахується таким, як безвісті зниклий, у зв`язку із збройним конфліктом, поблизу населеного пункту Соледар. Інформація згідно встановленого порядку військовою частиною [NUMBER] надана до Об`єднаного Центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України, Офісу уповноваженого з питань, осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, однак позитивної відповіді щодо солдата [PERSON] відсутня (а.с.20). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] народився [INFO] , і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Згідно свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] (а.с.26, 27). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] народився [INFO] , і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). V. Оцінка Суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту третього частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Так, нормами статті 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно з частиною першою статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець зазначив дві норми: "фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій" та "з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців". Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Особливістю цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Тобто, оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. За наявності беззаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Відповідно, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. В подальшому, відповідними указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено і триває по теперішній час. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376 територія населеного пункту Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області відносилась до території активних бойових дій з 24 лютого 2022 року до 24 січня 2023 року, а з 25 січня 2023 року Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Отже, з часу завершення активних бойових дій в районі населеного пункту Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області (24 січня 2023 року), минуло більше двох років. Судом встановлено, що з 09 грудня 2022 року, по час розгляду справи, немає жодних відомостей про місце перебування солдата [PERSON] , [INFO] , а з дня останніх відомостей про його місце перебування, минуло майже три роки. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. В постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23, від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначається, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підстави припускати смерть такої особи. До предмета доказування у справах про оголошення особи померлою входять обставини відсутності відомостей про особу у місці її постійного проживання протягом певного установленого законом строку. Беручи до уваги вищенаведене та те, що військовослужбовець [PERSON] в період з 06 березня 2022 року по 09 грудня 2022 року (зник безвісти) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, і 09 грудня 2022 року, під час відбиття штурмових дій противника в районі населеного пункту Соледар Донецької області, зник безвісти, відомостей про місце перебування його немає, враховуючи те, що він пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю і дають підстави припускати його загибель, суд вважає наявність достатніх підстав для оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , в районі населеного пункту Соледар Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, у зв`язку із воєнними діями. Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на заявника.

Outcome: approved