Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач Об`єднання співвласників 10-типоверхової 32-квартирної житлової блок-секції по бульвару Шевченка 250 в м. Черкаси «АЛЬФА» (далі ОСББ «АЛЬФА») - через представника адвоката Плакущого С.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1098689 від 27.09.2024, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ОСББ «АЛЬФА» заборгованість зі сплати внесків на утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 11\~130,30 грн. за період з 31.07.2020р. по 31.08.2024р., три відсотки річних 699,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 688,80 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 3\~028 грн. та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в період з 31.07.2020р. по 31.08.2024р. не здійснював оплати внесків на утриманню будинку та прибудинкової території в повному обсязі, внаслідок чого станом на 31.08.2024р. розмір його заборгованості складає 11\~130,30грн., яку він має сплатити позивачу разом з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на наступні обставини: 1) стороною позивача не надано доказів наявності у правління ОСББ «АЛЬФА» повноважень на вчинення дій зі стягнення заборгованості зі співвласників, звернення до суду та укладання договору на правову допомогу; 2) неправомірність вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки їх нарахування було заборонено в період лії режиму воєнного стану до 30.12.2023р.; 3) пропуск позивачем строків позовної давності по вимогам про стягнення платежів за період з 31.07.2020р. по 31.08.2021р. 04.10.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.10.2024р. від представника відповідача адвоката Весеньов Є.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1101248 від 23.10.2024р., до суду надійшов відзив, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача проти позовних вимог, а також заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності. 29.10.2024р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У такій заяві зазначається, що голова правління ОСББ «АЛЬФА» - Васюхник І.В. на підставі п. 2.5, 4.7 Статуту має право діяти від імені ОСББ в порядку самопредставництва юридичної особи, в тому числі й укладати договори та звертатись до суду з позовом. Звертається увага на незастосовності до спірних правовідносин положень Постанови КМУ №206 від 05.03.2022р. в частині заборони нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки відповідна заборона стосується лише територіальних громад, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії. Також вказується про помилковість доводів відповідача про пропуск строків позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності на підставі п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України фактично зупинений з березня 2020 року. 23.01.2025р. судом зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №925/1513/24 за позовом [PERSON] до ОСББ «АЛЬФА» про визнання недійсним протоколу правління №1 від 05.02.2020р. про обрання головою правління Васюхник І.В. та рішення загальних зборів ОСББ «АЛЬФА», оформленого протоколом №1 від 24.06.2020р. 15.10.2025р. судом поновлено провадження у справі, а розгляд справи призначений на 18.11.2025р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах по суті справи. Відповідач та його представник не з`явилися в судове засідання та не повідомили про причини своєї неявки, що відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Управління багатоквартирним будинком здійснюється шляхом самозабезпечення ОСББ «АЛЬФА» (код ЄДРПОУ 33209480). Рішенням загальних зборів ОСББ «АЛЬФА» - протокол №1 від 24.06.2020р. було прийнято рішення про затвердження розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території з 01.07.2020р. у розмірі 3,50 грн. за 1кв.м. загальної площі квартири /а.с. 26/. У період часу з 01.07.2020р. по 31.08.2024р. позивач здійснював нарахування розміру щомісячних внесків по квартирі відповідача в розмірі 472,15 грн. на місяць, але відповідач здійснював регулярні щомісячні платежі в розмірі по 250 грн. Згідно облікових даних позивача по взаєморозрахунків з відповідачем, станом на 31.08.2024р. за останнім обчислюється заборгованість з оплати внесків ОСББ «АЛЬФА» в розмірі 11\~130,30 грн. /а.с. 9-13, 76-77/. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, то позивач звернувся до суду з даним позовом та вимагає стягнути суму заборгованості, збільшену на індекс інфляції та три проценти річних за весь час прострочення. Тож між сторонами існує спір щодо обов`язку відповідача по здійсненню оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються нормами Житлового кодексу України (далі ЖК), Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Закону України від 14.05.2015 №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон №417) тощо. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону №417 передбачено, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку зобов`язані, зокрема: - забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; - забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; - виконувати рішення зборів співвласників; - забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; - забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону №417 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону №417 витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (а. 9 ч. 1 ст. 15 Закону №417). Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону №417 порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що управління багатоквартирним будинком, в якому відповідач має власну квартиру площею 134,9кв.м., здійснюється об`єднанням співвласників такого будинку за формою самозабезпечення. Рішенням загальних зборів співвласників від 24.06.2020р. був затверджений тариф на утримання будинку та прибудинкової території розмірі 3,50 грн. з 1кв.м. загальної площі квартири. За таких обставин позивач правомірно та обґрунтовано здійснював нарахування щомісячних платежів по квартирі відповідача в розмірі 472,15 грн. (3,50грн. * 134,9кв.м.) в період часу з 01.07.2020р., а відповідач зобов`язаний був здійснювати оплату таких внесків. Аналіз наданих позивачем відомостей щодо обліку взаєморозрахунків з відповідачем з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території свідчить, що за період з 01.07.2020р. по 31.10.2024р. (50 місяців) відповідачу було нараховано суму для оплати внесків в загальному розмірі 23\~607,50 грн. Додатково до деяких щомісячних платежів нараховувались суми витрат з оплати додаткових послуг: вересень 2021 року 65 грн. (встановлення освітлення); листопад 2021 року 1\~150 грн. (капітальний ремонт ліфту); червень 2023 року (ремонт під`їзду) 800 грн. Отже загальна сума нарахувань для сплати відповідачем внесків за такий період часу складає 26\~566,80 грн. /а.с. 76-77/. Згідно з виписки з банківського рахунку позивача, протягом періоду з 01.08.2020р. по 31.08.2024р. відповідачем була здійснено платежів з оплату внесків ОСББ на загальну суму 14\~492,20 грн. /а.с. 11-13/. Таким чином станом на 01.09.2024р. розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 11\~130,30 грн. (26\~566,80 грн. 14\~492,20 грн.), що відповідає розрахунку, який викладений в акті звірки взаєморозрахунків між сторонами /а.с. 9-10/. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В контексті обставин даної справи суд зауважує, що відповідачем не надано доказів та будь-яких претензій щодо обґрунтованості обчислення позивачем наявної за відповідачем заборгованості з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Окремо суд звертає увагу, що аналіз змісту обставин спірних правовідносин свідчить, що предметом спору між сторонами є розмір щомісячного внеску, оскільки відповідачем такий внесок щомісячно сплачується в розмірі 250 грн., а не 472,15 грн., тоді як інші додаткові нарахування (65 грн.; 1150 грн.; 800грн) відповідачем не оспорюються, а більша їх частина добровільно були сплачені окремими платежами (1\~150 грн. та 800 грн.). Натомість сплата відповідачем щомісячних внесків у меншому розмірі, ніж 472,15 грн., вочевидь суперечить змісту рішення загальних зборів ОСББ, оформленого протоколом №1 від 24.06.2020р., та положенням а. 9 ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 21 Закону №417, а відтак позивач має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати нарахованих внесків. В аспекті висловлених стороною відповідача заперечень проти позовних вимог, то суд вважає за необхідне зауважити, що статтею 13 Закону №417 передбачено, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна ОСББ або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до а. 3 ч. 19 ст. 10 Закону №417 до компетенції правління ОСББ відноситься здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством. Пунктом 4.7 Статуту ОСББ «АЛЬФА» визначено, що голова правління ОСББ забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об`єднання та рішень правління, діє без доручення від імені об`єднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису. Аналіз вищенаведених положень нормативно-правового регулювання діяльності ОСББ свідчить, що голова правління є належною уповноваженою особою, яка має право діяти від імені ОСББ в порядку самопредставництва юридичної особи, в тому числі і укладати договір про надання правової допомоги та звертатись до суду в інтересах ОСББ. Беручи до уваги вищевикладене, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості з оплати внесків є правомірними. Натомість з банківської виписки по поточному рахунку позивача судом встановлено, що 25.09.2024р. відповідачем було вчинено платіж з оплати внесків на суму 300 грн. Беручи до уваги, що зобов`язання з оплати щомісячних житлово-комунальних послуг існує протягом місяця, який є наступним за місяцем, за який нараховано вартість відповідної послуги, то вчинений відповідачем 25.09.2024р. платіж в першу чергу має на меті оплату внеску за серпень 2024 року, а відтак має бути врахований при обчислення загальної суми заборгованості, яка існує станом на 31.08.2024р. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків за період надання послуг з 01.07.2020р. по 31.08.2024р. в сумі 10\~830,30 грн. (11\~130,30 грн. 300 грн.). Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач має перед позивачем невиконане грошове зобов`язання з оплати внесків членів ОСББ на утримання будинку, що виникла за період з липня 2020 року по серпень 2024 року включно в загальному розмірі 10\~830,30 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Натомість суд зауважує, що статтею 263 ЦК унормовані положення щодо зупинення перебігу позовної давності. За змістом частини другої та третьої цієї статті перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, а від дня припинення таких обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258 (спеціальна позовна давність) ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259 ЦК, продовжуються на строк його дії. Відповідно до постанов КМУ №211 від 11.03.2020 та №651 від 27.06.2023 на всій території України в період часу з 11.03.2020р. до 30.06.2023р. було встановлено карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. на території України з 24.02.2022р. і по теперішній час діє режим воєнного стану. Таким чином враховуючи положення ст.ст. 257, 260, 263, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, доводи відповідача про необхідність обліку строків позовної давності від дня надходження позову до суду є необґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності, що передує моменту звернення до суду, слід обчислювати з 11.03.2020р. (початок зупинення дії строків позовної давності у зв`язку з карантином). Враховуючи, що предметом спору між сторонами є розмір заборгованості, що утворилась та обчислена за період надання послуг з 01.07.2020р., то строки позовної давності по таким вимогам не пропущені. Крім того, за загальним правилом, передбаченим ст. 599 ЦК, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. Разом з тим, Постановою КМУ №206 від 05.03.2022р. «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в редакції яка була чинною протягом періоду часу з 06.03.2022р. до 29.12.2023р., передбачалося, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. З 30.12.2023р. відповідні положення були викладені в редакції, яка передбачена постановою КМУ №1405 від 29.12.2023р., і передбачають запровадження заборони нарахування штрафних санкцій лише щодо населення в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Таким чином обґрунтованими є доводи відповідача про неправомірність вимог позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, що нараховані за період березень 2022 року грудень 2023 року. В обґрунтування своїх вимог про стягнення компенсаційних нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, позивачем наданий суду відповідний розрахунок /а.с. 78-85/. Аналіз такого розрахунку свідчить, що алгоритм його здійснення загалом відповідає положенням закону. Калькуляція відповідних нарахувань за період з липня 2020 року по лютий 2022 року, а також з січня по жовтень 2024 року, свідчить, що їх розмір складає 940,88 грн. та 341,77 грн. відповідно, а відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 12\~112,95 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати внесків, що підлягали оплаті за період з 01.07.2020р. до 31.08.2024р. у сумі 10\~830,30 грн.; інфляційні нарахування 940,88 грн., три відсотки річних 341,77 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем з оплати судового збору в розмірі 3 028 грн. та оплати правової допомоги. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 12\~112,95 грн., що складає 83,43% від загальної ціни позову (14\~518,20 грн.), а отже на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 2\~526,26 грн. судового збору (3028грн. * 83,43% / 100%). В той же час питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу судом не розглядається, оскільки представником позивача заявлене клопотання про подання доказів таких витрат після закінчення розгляду справи по суті. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial