Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він із телефонного застосунку «Дія» дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в банківській установі. Тобто до цього часу [PERSON] не було відомо про документи, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження, бо ніяких відношень по кредиту з ТОВ «Фінфорс» він не мав. З Державного реєстру виконавчих проваджень [PERSON] дізнався, що 13.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання Виконавчого напису №1290, виданого 08.02. 2020. Виконавчий напис видав приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість в розмірі 11 635,65грн. 13.02.2020 р. приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61264170. Також 13.02.2020 винесено постанову про стягнення з [PERSON] основної суми винагороди приватному виконавцю у сумі 1163,57 грн., Постанову від 13.02.2020 про стягнення на користь приватного виконавця розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 грн. 13.03.2020 винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 13.02.2020 приватним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої були арештовано всі банківські картки в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк» позивача. У зв`язку з тим, що банківські рахунки [PERSON] заблоковано, то він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач вважає, що виконавчий напис №1290 від 08.02.2020 року був вчинений нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнаний його таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з телефонного застосунку «Дія» дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в банківській установі. Тобто до цього часу [PERSON] не було відомо про документи, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження, бо ніяких відношень по кредиту з ТОВ «Фінфорс» він не мав. З Державного реєстру виконавчих проваджень [PERSON] дізнався, що 13.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання Виконавчого напису №1290, виданого 08.02. 2020. Виконавчий напис видав приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість в розмірі 11 635,65грн. [PERSON] стало відомо, що Наказом Міністерства юстиції України від 22.03.2020 року №738/5 анульовано приватному виконавцю Броварського районного нотаріального округу [PERSON] доступ до ЄДР за постійні порушення законодавства. Однак, 13.02.2020 р. приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61264170. Також 13.02.2020 винесено постанову про стягнення з [PERSON] основної суми винагороди приватному виконавцю у сумі 1163,57 грн., Постанову від 13.02.2020 про стягнення на користь приватного виконавця розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 200,00 гри. 13.03.2020 винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 13.02.2020 приватним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника, на підставі якої були арештовано всі банківські картки в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УніверсалБанк» позивача. У зв`язку з тим, що банківські рахунки [PERSON] заблоковано, то він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. З вищезазначеними діями приватного нотаріуса Калінін М.І. не згоден. Про борг та відступлення прав вимог [PERSON] ніхто не повідомляв, ні від кого він не отримував листів-повідомлень ні про борг, а ні про зміну кредиторів і взагалі про те, що в нього є борг по кредиту на цю суму. Таким чином, 08.02.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем було вчинено виконавчий напис №1290, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість в загальному розмір 11 635,65 грн, за Кредитним договором №68042-А від 01.07.2017 року, укладеного з ТОВ «СС ЛОУН» (РНОКПП 40071779) правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором №40071779-1 від 26.04.2018 року є ТОВ «Фінфорс» (ЄДРПОУ 41717584). 13.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною на підставі оспорюваного виконавчого напису №1290 від 08.02.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №61264170. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норма статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту З глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютої о 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, а також: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. На підставі вищевикладеного, вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем доводи позивача про незаконність виконавчого напису нотаріуса з наведених вище підстав, під час розгляду справи не спростовані. З урахуванням вище викладеного, суд доходить висновку, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved