Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У серпні 2025 представник ТОВ Коллект Центр звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 3102336 від 11.08.2021 у загальному розмірі 44 125,00 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесених витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 16 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладений електронний Договір № 3102336, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у кредит у сумі 5 000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 1 875,00 грн за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна(базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами відповідного договору передбачено видачу кредитних коштів позичальнику безготівково, шляхом переказу коштів на картковий рахунок, а також погоджено умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту, тощо. 29.11.2021 було укладено Договір № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за договорами, у тому числі за Договором № 3102336. 10.01.2023 було укладено Договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь позивача права вимоги за договорами, у тому числі за Договором № 3102336. У зв`язку з неповерненням кредитних коштів первісному позичальнику відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» на день формування позовної заяви за Договором № 3102336 від 11.08.2021 у загальному розмірі 44 125,00 грн, 14.08.2025 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.10.2025 за клопотанням представника позивача про витребування доказів судом зобовязано АТ КБ\~«ПриватБанк» надати суду до 25.11.2025: -\~ \~Інформацію чи\~ \~видавалася [PERSON] \~(\~РНОКПП [NUMBER] )\~платіжна картка\~№ [NUMBER] ; - докази зарахування на платіжну картку № [NUMBER] ХХХХ ХХ65 [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) кредитних коштів у сумі 5 000,00 грн за період із 11.08.2021 по 21.08.2021; - ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] ХХХХ ХХ65 [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) ; - інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] ХХХХ ХХ65 [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) . 04.11.2025 на виконання ухвали суду від 14.10.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані докази, а саме інформація по платіжній картці відповідача . В судове засідання сторони не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник позивача просив справу розглянути у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до вимог ч.1\~ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного. Судом встановлено,\~що 11.08.2021\~ між\~ТОВ \~«МІЛОАН» та\~відповідачем \~ [PERSON] \~було укладений\~ електронний\~ Договір\~ про\~споживчий \~кредит \~№ 3102336 (індивідуальна\~частина). Укладенням відповідного Договору сторони погодили : розмір кредиту 5 000,00 грн; строк кредитування 30 днів з 11.08.2021 по 10.09.2021; проценти у розмірі 1 875,00 грн за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна(базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн, про що свідчить інформація АТ «ПриватБанк» щодо руху коштів по платіжній картці відповідача та належність такої картки останньому та квитанція про перерахування коштів. від 11.08.2021. 29.11.2021\~ було\~укладено Договір\~№ 29-11-102,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«МІЛОАН» відступило\~на користь\~ ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~права вимоги\~за договорами,\~у тому\~ числі\~за \~Договором №\~ 3102336\~від 11.08.2021\~ відповідно до Реєстру боржників, за яким заборгованість [PERSON] становить 23 375,00 грн. 10.01.2023 було укладено Договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за договорами, у тому числі за Договором № 3102336 від 11.08.2021 відповідно до Реєстру боржників, за яким загальна сума заборгованості 44 125, 00 грн. До матеріалів справи долучено відповідні розрахунки заборгованості, виконані як первісним кредитором так і позивачем. На підставі вище вказаного судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем склалися договірні відносини, на виконання яких було надано відповідачу грошові кошти ( кредит). Натомість відповідач не дотримався умов кредитування та не повернув надані йому кошти та не сплатив відповідні відсотки, що вбачається з відповідних розрахунків заборгованості. Доказів належного виконання взятих зобов`язань відповідачем суду не надано. Таким чином права позивача як правонаступника порушені та підлягають відновленню. Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,\~\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу\~\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.\~Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)\~(ч.1 ст. 1077 ЦК України). За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. З огляду на наявні у справі розрахунки заборгованості, взявши до уваги погоджені сторонами строки надання кредиту та його пролонгацію, суд вважає доведеним розмір заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 22 375, 00 грн, з якої 5 000,00 грн тіло кредиту, 16 875,00 грн відсотки позики за 30 днів кредитування + 60 днів пролонгаці. В решті суми відсотків, заявленої позивачем, суд відмовляє, оскільки останні нараховані поза межами строку кредитування, визначеного відповідним Договором. На підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості, однак в меншому розмірі ніж заявлено у позовній заяві, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання , заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у сумі 22 375,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору становить 1 228,40 грн ( 50,71 %). При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 16 000,00 грн є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 4 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

Outcome: partial