Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

03.04.2025 до Кременецького районного суду Тернопільської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник - Мих В.О., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5205334 від 21.01.2024 у розмірі 32400 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5205334 згідно з умовами якого відповідачка отримала 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі. Відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідачка та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідачки, якій в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідачки від ТОВ «Мілоан». 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 5205334 від 21.01.2024, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою. Сума заборгованості відповідачки станом на дату відступлення становить 32400 грн з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за процентами - 21900 грн; заборгованість за комісією - 500 грн. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5205334 від 21.01.2024 у сумі 31900 (тринадцять одну тисячу дев`ятсот) гривень та судовий збір у розмірі 2385 (дві тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 30.06.2025 від представника відповідачки адвоката Сідорова В.М. надійшла заява про поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду та скасування заочного рішення суду від 26.05.2025. В обґрунтування заяви представник відповідачки вказує на те, що [PERSON] категорично заперечує факт укладення кредитного договору №5205334 від 21.01.2024, не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, процентна ставка є надмірною та суперечить принципам розумності та добросовісності, позивач не надав належних доказів правильності нарахування процентів та їх відповідності умовам договору. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 липня 2025 року прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення та призначено розгляд заяви. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 вересня 2025 року заочне рішення від 26.05.2025 по справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 18.09.2025 від представника позивача надійшло заперечення щодо заяви про перегляд заочного рішення. 22.09.2025 та 01.10.2025 від представника позивача Осадчої Т.С. надійшло клопотання про витребування доказів у АТ «Акцент-Банк» та у АТ «А-Банк». 01.10.2025 від представника відповідачки адвоката Сідорова В.М. надійшло клопотання про витребування доказів у АТ «Акцент-Банк» та у АТ «А-Банк». Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 01.10.2025 клопотання представників сторін про витребування доказів у АТ «Акцент-Банк» та у АТ «А-Банк». Представник позивача Юрченко А.В. в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка та її представник адвокат Сідоров В.М. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності та просили відмовити у позові. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5205334, відповідно до п. 1.1-1.6, 2.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту становить 10000 грн. Кредит надається строком на 120 днів з 21.01.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 20.02.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 20.02.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 20.05.2024. Комісія за надання кредиту: 500 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1200 грн., які нараховуються за ставкою 0,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 20700 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.3 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2, 2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . З додатку № 1 до кредитного договору № 5205334 від 21.01.2024 графіку платежів за договором про споживчий кредит 5205334 від 21.01.2024, вбачається, що цей графік містить розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата видачі кредиту - 21.01.2024, сума кредиту - 10000 грн, дата платежу 20.05.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 120, чиста сума кредиту за розрахунковий період - 32400 грн, з якої сума кредиту за договором - 10000 грн, проценти за користування кредитом -21900 грн, комісія за надання кредиту - 500 грн. З довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан» вбачається, що [PERSON] підписала кредитний договір № 5205334 від 21.01.2024 із застосуванням електронного підпису, а саме одноразовим ідентифікатором - 552599, який позичальнику був відправлений 21.01.2024 о 23:25 на номер телефону [NUMBER] . З анкети-заяви на кредит № 5205334 вбачається, що сума кредиту: 10000 грн строк кредиту: 30 днів з 21.01.2024. Дата повернення кредиту: 20.02.2024. Сума до повернення: 11700 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 500 грн. Нараховується одноразово за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 1200 грн. Нараховуються за ставкою 0,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позичальник: [PERSON] . Договір та паспорт кредиту підписано відповідачкою 21.01.2024. З повідомлення керівника ТОВ «А-Банк» від 10.10.2025 №20.1.0.0.0/7-20251010/0139 у [PERSON] відкриті рахунки: № [NUMBER] (дата закриття 07.03.2024), № [NUMBER] (дата закриття 09.03.2024), № [NUMBER] . Відповідно до платіжної інструкції №586979812103.128 від 21.01.2024 [PERSON] отримала 10000 гривень на картку. Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 120873437 від 21.01.2024 однак відповідачка, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином в частині погашення заборгованості не виконувала. Так, згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5205334 від 21.01.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» станом на 20.05.2024 (включно) складає 32400 грн; прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10000 грн; прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 500 грн, прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 21900 грн. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язанні з нею. Частиною 8 ст. 11 цього Закону встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, із вказаного вбачається, що Договір про споживчий кредит № 5205334 від 21.01.2024 був укладений в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 106-МЛ. У відповідності до умов цього договору кредитор передає (відступає) новому кредиторові права вимоги до боржників які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 53997539,38 грн. При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору, щодо кожного окремого боржника визначається згідно з додатком №1 до даного договору. На підтвердження виконання вимог п. 7.1. договору позивачем надано суду копію платіжної інструкції № 2258 від 28.05.2024 про сплату коштів в сумі 2162236,36 грн з призначенням платежу: оплата згідно договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28.05.2024 без ПДВ. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 28.05.2025 до договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28.05.2024, складеного 28.05.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» прийняв реєстри боржників. Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 106-МЛ від 28.05.2024 під порядковим номером 2379 зазначена боржник [PERSON] номер кредитного договору 5205334, дата підписання договору 21.01.2024, сума виданого кредиту - 10000 грн, залишок по тілу кредиту - 10000 грн., залишок по відсоткам 21900 грн., залишок по комісії 500 грн, загальна сума заборгованості -32400 грн. 06.03.2025 за вих. № 23609448/2316 ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на адресу [PERSON] надіслано досудову вимогу, в якій доведено до відому останній існування заборгованість в сумі 32400 грн, яку позивач просив негайно погасити. Щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.1. кредитного договору № 5205334 від 21.01.2024 передбачено, що комісія за надання кредиту: 500 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. Отже, ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.07.2022 року № 363/1834/17, зауважено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного суду в постанові від 20.07.2022, прийнятій по справі №343/557/15-ц, провадження №61-10414св20, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Так, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання фінансового інструменту. Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено одноразову плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.5.1 договору про споживчий кредит № 5205334 від 21.01.2024 умови щодо обов`язку позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 500 гривень, є нікчемними. Крім того, як вбачається зі змісту договору № 5205334 від 21.01.2024 відповідачка погодила комісію «за надання кредиту» в розмірі 500 грн, засвідчивши це своїм електронним підписом, тоді як у договорі позивач не зазначив та не надав доказів, переліку послуг «за надання кредиту» та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування ». За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісії за надання кредиту, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості по комісії - 500 грн є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Твердження представника відповідачки про те, що [PERSON] категорично заперечує факт укладення кредитного договору №5205334 від 21.01.2024, не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, процентна ставка є надмірною та суперечить принципам розумності та добросовісності, позивач не надав належних доказів правильності нарахування процентів та їх відповідності умовам договору, суд оцінює критично та зазначає, що відповідачка відзив на позов не подала, будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надала. Розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, відповідачкою чи її представником не спростований. Власного розрахунку відповідачка чи її представник до суду не надали. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит № 5205334 від 21.01.2024 у сумі 31900 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 21900 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2348,04 грн. (31900 х 2 422,40 : 32400 = 2385,02), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial