Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Її дівоче прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », у зв`язку із укладенням шлюбу з [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, зокрема, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Як їй попередньо відомо, даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був саме батько [PERSON] . Вона, як спадкоємець за законом першої черги, після смерті батька прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, доглядала за господарством, обробляла земельну ділянку та користувалась речами померлого. Факт прийняття спадщини підтверджується довідкою № 403 від 22.12.2023, яка видана старостою Пасічнянського округу Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Заяв про відмову від спадщини нотаріусу не подавала. За попередньо відомою їй інформацією за життя батько заповітів не складав. Наприкінці минулого року (орієнтовно у листопаді - грудні) їй в ході однієї із розмов з рідною сестрою [PERSON] щодо оформлення прав на батьківську спадщину, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] (в якому вона на даний час проживає разом зі своєю сім`єю), остання їй повідомила, що вже вона все вирішила, та заперечила її права на спадщину. За таких обставин, вона в січні 2023 р. вирішила звернутись в нотаріальну контору щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину. У відповідь на її звернення Перша Хмельницька державна нотаріальна контора своїм листом від 07.02.2024 за вих. № 207/02-14 повідомила її, що згідно відомостей Хмельницького обласного державного нотаріального архіву після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 540/2002. Також у вказаному листі зазначається про те, що видати їй свідоцтво про право на спадщину на майно померлого не має можливості у зв`язку з тим, що нею не надано правовстановлюючий документ, що підтверджує належність нерухомого та/або рухомого майна померлому [PERSON] , а також те, що відповідно до архівних відомостей Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.08.2002 р. за реєстровим № 3-1541, на житловий будинок [ADDRESS] , іншому спадкоємцю - дочці [PERSON] . Однак, вона вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане нотаріусом її рідній сестрі (Відповідачці) як спадкоємиці першої черги за законом, та таким, що порушує її права, адже унеможливлює реалізацію її прав, як спадкоємця першої черги спадкування (доньки померлого), на оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті батька. Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Аналогічні положення закріплені нині діючим ЦК України, зокрема статтями 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, виходячи із даних положень ЦК УРСР 1963 року та ЦК України вона, як донька спадкодавця, незалежно від оформлення своїх прав (отримання свідоцтва) має право поряд з відповідачкою на спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та відповідно розмір її частки у спадковому майні становить 1/2 частку. 19.09.2024 року позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки як вона зазначила їй не було відомо хто із спадкоємців звертався в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини та про відмову від її прийняття. Враховуючи, що інша донька [PERSON] та дружина померлого [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини на користь відповідачки, розмір частки останньої у спадковому майні становить , та відповідно її частка у спадщині складає . З врахуванням вищевикладеного, заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , яке видане Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , від 27.08.2002 р., за реєстровим № 3-1541, та скасувати реєстрацію права власності, проведену на підставі вказаного свідоцтва; визнати за ною, [PERSON] , в порядку спадкування після смерті її батька, [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою по [ADDRESS] . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.02.2025 року притягнуто [PERSON] в якості третьої особи з самостійними вимогами, який заявляє вимоги на предмет спору. Прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на житловий будинок та продовжено підготовче засідання у справі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2025 року, у зв`язку з відставкою судді [PERSON] , повторним автоматизованим розподілом судової справи, справу прийнято до провадження суддею Козак О.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2025 року позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності, залишено без розгляду за заявою позивача - третьої особи. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2025 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представни позовні вимоги підтримали з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Позивач суду пояснила, що вона прийняла спадщину після смерті батька, разом з своєю сім`єю проживала та проживає в будинку по [ADDRESS] , все там роблять, облагороджують територію. Спір у них виник в кінці 2023 року, коли вона запитала у сестри за хату, яка їй повідомила, що все переоформила. Після чого вона звернулась до нотаріуса, від якого дізналась, що було видано свідоцтво на спадщину. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, оскільки позов необґрунтований, спірний будинок батько побудував разом із старшою донькою [PERSON] .. Позивач на час початку будівництва була неповнолітньою і жила в с.Гречана Старосинявського району, а коли виросла, то теж переїхала в м.Хмельницький. Батько бажав щоб будинок було залишено старшій доньці, яка фактично разом з ним його побудувала. На сьогодні позивач зареєстрована в будинку, користується ним, конфліктів між ними не було. Як не було у позивача і перешкод у реєстрації свого права на майно. Також представник відповідача просила застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вона являється матір`ю обох сторін. Підтверджує той факт, що вона написала заяву про відмову від своєї частки в спадщині, яка належала їй після смерті чоловіка, на користь старшої доньки [PERSON] .. Вона заперечує проти задоволення позову повністю, просить залишити свідоцтво про право на спадщину видане на ім`я [PERSON] , розгляд справи проводити за її відсутності. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача та відповідача - [PERSON] , і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про права власності на житловий будинок від 29.01.1990р., житловий будинко з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . 17.05.2002 року [PERSON] подала в Першу Хмельницьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . 20.05.2002 року [PERSON] подала в Першу Хмельницьку державну нотаріальну контору заяву про відмову від належної їй долі спадкового майна, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON] , на користь своєї доньки [PERSON] [PERSON] також 22.02.2002 року подала в Першу Хмельницьку державну нотаріальну контору заяву про відмову від належної їй долі спадкового майна, що залишилось після смерті батька [PERSON] , на користь [PERSON] 27.08.2002р. державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1541, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будинок видане 29.01.1990р. 23.01.2024р. [PERSON] подала до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори заяву в якій повідомила, що спадщину після смерті свого батька [PERSON] вона прийняла фактично, оскільки проживала з померлим за однією адресою та фактично вступила у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується довідкою Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Вона є спадкоємцем майна померлого батька, у зв`язку з чим просить повідомити про можливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлогою. Перша Хмельницька державна нотаріальна контора листом вих.№ 207/02-14 від 07.02.2024 року повідомила [PERSON] на її звернення, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справі за № 540/2002. Видати їй свідоцтво про право на спадщину на майно померлого немає можливості, у зв`язку з тим, що нею не надано правовстановлюючий документ, що підтверджує належність нерухомого та/або рухомого майна померлому [PERSON] .. Також було повідомлено, що відповідно до архівних відомостей: Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.08.2002 р. за реєстровим № 3-1541, на житловий будинок [ADDRESS] , іншому спадкоємцю: дочці [PERSON] .. Крім наведеного, судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: 15.10.1979р. [PERSON] , знятий з реєстрації 26.11.2001р.; 25.03.1999р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №403 від 22.12.2023р., після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , фактично в управління спадковим майном вступила [PERSON] , яка доглядала за господарством, обробляла земельну ділянку та користувалась речами померлого. Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи та копією спадкової справи заведеної до майна померлого [PERSON] №540/2002. Свідок [PERSON] суду показала, що вони всі жили в с.Гречана Старосинявського району. Згодом батько переїхав в м.Хмельницький, пішов працювати в колгосп і йому дали земельну ділянку. Він почав будуватись разом з старшою донькою, яка вже працювала. Потім приїхала середня сестра, поступила та поїхала в м.Одесса, а коли приїхала, то вже була побудована хата і врем`янка. Всі жили разом. Батько поїхав в село і хотів щоб переписали все на старшу доньку [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] оформила на себе будинок. При цьому [PERSON] знала, що [PERSON] оформила все на себе. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] разом з чоловіком постійно приїзджала в село, де допомагали, все робили. Після смерті [PERSON] , його дружина жила в селі сама, діти приїзджали всі допомагали, а [PERSON] почала проживати з матір`ю. Свідок [PERSON] суду показала, що була дружна сім`я, дед [PERSON] помер, і після його смерті залишилась жити його дружина, а діти приїзджали допомагали. [PERSON] їй після смерті батька показувала, що забрала інструменти батька. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] жив в селі Гречана і в м.Хмельницькому. Коли був вже пенсійного віку , то жив в с.Гречана з дружиною десь 3-4 роки до смерті. Всі діти приїзджали, робили на городі, по господарству, робили всі. За приписами ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року (далі - ЦК України 2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась у період чинності ЦК УРСР і строк прийняття спадщини закінчився у період дії вказаного кодексу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. За змістом ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Аналогічні положення містять ст. ст. 1217, 1223, 1258, 1266, 1276 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України). У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/3211/20 (провадження № 61-9916сво21) зроблено висновок про те, що об`єднана палата наголошує на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів За приписами статей 71, 85 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Порядок обчислення строків позовної давності та інших строків, встановлених цим Кодексом, визначається статтями 86 і 87 Цивільного процесуального кодексу Української РСР (далі - ЦПК 1963 року). Відповідно до статті 76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За приписами частини першої статті 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК), який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , оспорюване свідоцтво про право на спадщину було видано 27.08.2002 року, отже строк пред`явлення позову про визнання його недійсним закінчився 27.08.2005 року (тобто не сплив до 01 січня 2004 року - дня набрання чинності ЦК України). У зв`язку з наведеним, у даному випадку щодо строків позовної давності слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини п`ята-шоста статті 267 ЦК України). У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення. Самий факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, підтверджує порушення прав та інтересів цього спадкоємця, саме тому перебіг позовної давності потрібно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців, а у разі якщо спадкоємець, права та інтереси якого порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом. Свідок [PERSON] суду показала, що після смерті батька [PERSON] (відповідач) оформила на себе будинок, при цьому [PERSON] (позивач) знала про це. З досліджених в судовому засіданні доказів судом також встановлено, що позивачу було відомо про смерть батька, вона зареєстрована та проживає тривалий час в будинку, що за адресою [ADDRESS] , користується комунальними послугами за вказаною адресою. Відповідно користуючись спірним майном, спілкуючись з матір`ю та допомагаючи останній по господарсту, за усіма об`єктивними обставинами позивач повина була та могла дізнатися про порушення свого права, а саме те, що зазначений вище будинок на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину належнить відповідачу [PERSON] . Враховуючи, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину було видане відповідачу в серпні 2002 року, поважність причин такого тривалого пропуску позовної давності позивач не довела. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, в т.ч. і на спростування показів свідка [PERSON] , позивач суду не надала. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування є похідними від вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, тому їхнє задоволення залежить від вирішення питання про недійсність свідоцтва (основної вимоги). А отже, оскільки вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, задоволенню не підлягають з підстав пропуску строку позовної давності, то слід відмовити і у задоволенні позовної вимоги про визнання права на 1/4 частину житлового будинку. Враховуючи наведене вище, дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed