Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі ТДВ «Експрес Страхування»), в особі представника Опанасенка Б.Ю., звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2024 між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.20.2520138-4, строком дії з 17.03.2024 по 16.03.2025, страхова сума 622600 грн. Даним договором було застраховано ТЗ KIA Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] . Франшиза за договором страхування 0, 25 % (1556, 50 грн). 31.08.2024 о 20 год. 30 хв. на бульв. Гашека у м. Києві сталася дорожньо транспортна пригода. Водій [PERSON] керуючи автомобілем Mersedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем KIA Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2024 у справі № 753/17198/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. 03.09.2024 до позивача звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування, і згідно п. 13 частини «А» договору страхування, страхувальником обрано опцію пріоритет СТО. Відповідно до\~рахунку-фактури\~від 09.09.2024\~ТОВ «Українська\~автомобільна корпорація»,\~вартість відновлювального\~ремонту ТЗ\~КІА Sportage,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~становить 24\~311,34\~грн.\~Згідно ч.\~3\~ст.\~102\~Закону України\~«Про страхування»,\~умов Договору\~страхування,\~ТДВ «Експрес\~Страхування» було\~здійснено виплату\~страхового відшкодування,\~яке склало:\~22\~754,84\~грн,\~згідно наступного\~розрахунку: 24\~311,\~34\~грн (вартість\~відновлювального ремонту,\~згідно рахунку-фактури\~від 09.09.24) - 1 556,50 грн. (франшиза за Договором страхування) = 22 754,84 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджується страховим актом № 3.24.04582-1 та платіжною інструкцією від 16.09.2024. \~ \~ \~ \~02.10.2024 страхувальником було подано заяву на доплату страхового відшкодування у зв`язку із не включенням робіт по «зняттю та встановленню переднього бампера» у рахунок-фактуру від 09.09.2024. Рахунком-фактурою від 02.10.2024 року визначено вартість робіт у розмірі 1 054,08 грн. На підставі зазначеного, позивачем було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 1 054, 08 грн, що підтверджується страховим актом №3.24.04582-2 та платіжною інструкцією від 08.10.2024. В подальшому вартість відновлювального ремонту підтвердилася актом виконаних робіт від 09.10.2024. \~ \~ \~ \~Крім цього зазначив, що за здійсненим запитом до ЦБД МТСБУ (за реєстраційним номером та номером кузова транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter) було встановлено, що цивільно-правова в відповідальність відповідача не була застрахована жодним страховиком на момент ДТП. Також зазначив, що 17.10.2024 на адресу відповідача було надіслано рекомендованим листом заяву про виплату страхового відшкодування, але останнім не було надано відповідь на зазначену заяву та не надано документів, які звільняють відповідача від обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності на території України. А тому позивач просив стягнути на його користь з відповідача страхове відшкодування\~в порядку\~суброгації у розмірі 23808, 92 грн та судові витрати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідач отримав 06 листопада 2025 року. На момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 12 березня 2024 року між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.20.2520138-4. Предметом договору є страхування транспортного засобу KIA Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Поряд з тим встановлено, що відповідач [PERSON] , 31.08.2024 року о 20 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки -Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Я. Гашека, 24 у м. Києві, з порушення вимог п.п. 2.36, 10.9 ПДР, не був уважним, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Кіа Sportage», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року у справі №753/17198/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП. Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є підтвердженою. В результаті зазначеної ДТП пошкоджено застрахований транспортний засіб «Кіа Sportage»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , що підтверджується постановою суду. Враховуючи наявність договору страхування [PERSON] як власник пошкодженого застрахованого ТЗ звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» з повідомленням про подію від страхувальника по договору КАСКО №202.20.2520138-4. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Кіа Sportage»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] проведено його огляд про що складено акт огляду транспортного засобу від 03.09.2024 та отримано рахунок-фактуру № 0000000971 від 09 вересня 2024 року на оплату ремонту т/з на суму 24311, 34 грн, в т.ч. ПДВ. На підставі зазначених документів ТДВ «Експрес Страхування» складено страховий акт № 3.24.04582-1 від 16.09.2024 на суму 22754, 84 грн, виплату якої здійснено на рахунок філії «УКРАВТО БЛІЦ» ТОВ «УКРАВТО ГРУП», що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №68821088 від 16.09.2024. Також, ТДВ «Експрес Страхування» було додатково отримано рахунок-фактуру № 0000001093 від 02.10.2024 на суму 1054, 08 грн на доплату за ремонт транспортного засобу «Кіа Sportage», д.н.з. [NUMBER] . На підставі зазначеного рахунку, позивачем складено страховий акт № 3.24.04582-2 від 07.10.2024 на суму 1054, 08 грн, та здійснено доплату на рахунок філії «УКРАВТО БЛІЦ» ТОВ «УКРАВТО ГРУП», що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №68821645 від 08.10.2024. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт настання страхового випадку та завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у загальному розмірі 23808, 92 грн. В силу вимог ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 22, 23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За змістом п. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно частини 1 статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст.\~1187\~ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~1188\~ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Нормою ч. 3 ст.\~988\~ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст.\~990\~ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 27\~Закону України\~«Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст.\~980\~Цивільного кодексу\~України та ст.\~4\~Закону України\~«Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс\~України та Закон України Про страхування передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства» при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993\~ЦК і статті 27\~Закону України\~"Про\~страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515\~ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що «у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262\~ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 ЦК України, а не частини шостої статті 261, статті 1191 ЦК України, оскільки стаття 1191\~ЦК України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993\~ЦК України - до договірних». Судом встановлено, що до ТДВ «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] підставі ст.\~993\~ЦК України в порядку суброгації. Таким чином, позовні вимоги ТДВ «Експрес Страхування» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є доведеними належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача коштів в розмірі 23808, 92 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації. У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сум 3028 грн підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved