Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

02.10.2025 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Кручка В.С. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Міністерства оборони України, третіх осіб: Сколівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, Сколівської міської ради відділу соціального захисту населення, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить: - встановити факт того, що вона, [PERSON] , з 2012 року по 26.09.2024 року проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , [INFO] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, у зв`язку з чим зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 6 від 06.09.2013, складеного Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та змінити її прізвище на " [PERSON] ". Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 06.10.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що в 2011 році, проживаючи в с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, познайомилась з [PERSON] , з яким почала зустрічатись, а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця. Позивачка вказує на те, що вони з [PERSON] мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, однак шлюб за взаємної згоди реєструвати не стали, а в подальшому неодноразово обговорювали це питання і відкладали реєстрацію офіційного шлюбу. Від спільного проживання з [PERSON] [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . Оскільки на час народження дитини вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька у свідоцтві про народження дочки вчинено за вказівкою матері у відповідності до ст. 135 СК України. Позивачка зазначає, що хоча шлюб і не був зареєстрований, [PERSON] одразу визнав себе батьком і опікувався дитиною з перших днів її життя, носив її на руках, купував речі, ліки, продукти для дитини, проводив час з донькою, займався її вихованням. Усі витрати на дитину вони несли спільно, але основний тягар забезпечення лежав на [PERSON] , який працював і утримував позивачку та доньку. У 2015 році позивачка та [PERSON] вирішили переїхали жити в м. Сколе, де винаймали житло, розташоване за адресою [ADDRESS] , а з 2023 року - за адресою [ADDRESS] , де вели спільне господарство, піклувалися один про одного, виховували та утримували спільно дочку, з чоловіком брали спільну участь в утриманні сім`ї в цілому. Зазначає, що спільне життя з [PERSON] було перерване у зв`язку з його призовом до Збройних Сил України для участі в бойових діях проти збройної агресії рф. 07.08.2024 року, внаслідок чого [PERSON] був мобілізований на військову службу. Позивачка вказує, що востаннє бачилась з [PERSON] у вересні 2024 року, коли приїхала по місцю проходження його підготовки на полігоні в Львівській області. Зазначає, що вони постійно спілкувалась з ним в телефонному режимі, коли він проходив службу на сході України, підтримуючи емоційний, матеріальний і сімейний зв`язок, до 17.09.2023 року, коли зв`язок з ним було втрачено. 01.10.2024 Стрийським ТЦК позивачку було письмово було повідомлено, що її цивільний чоловік - [PERSON] , будучи навідником 4 ДШБ в/ч [NUMBER] , 26.09.2024 року, під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій Покровського району Донецької області зник безвісті. Згідно з повідомленням Стрийської окружної прокуратури Львівської області, [PERSON] вважався безвісти зниклим військовослужбовцем, з приводу чого здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024141300000258 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. У межах цього провадження позивачка визнана потерпілою. В подальшому, постановою слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області Чепурняк Р.І. від 23.06.2025 року у справі №12025260000000086 за ідентифікацію тіла, проведеною за результатами ДНК-експертизи, встановлено особу [PERSON] [INFO] , жителя [ADDRESS] , зареєстрованого в [ADDRESS]. При цьому, як зазначено в цій постанові, ідентифікація невстановленого тіла проводилась за ДНК дочки [PERSON] , ймовірність походження ДНК-профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,9999999 %. Цей доказ, на думку позивачки, є беззаперечним і в сукупності з іншими доказами не залишає сумнівів у тому, що [PERSON] був батьком [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.07.2025 року Сколівським ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, датою смерті [PERSON] зазначено [INFO] , а місцем смерті - с. Катеринівка Покровського району Донецької області. Як зазначає позивачка, встановлення вказаних вище фактів мають для неї та її дочки юридичне значення для оформлення статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, призначення соціальних виплат та державної допомоги, оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину, внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька, офіційно встановивши батьківство. 22.10.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника Міністерства оборони України Ткачук В.В., в яких зазначає, що ознайомившись із заявою та додатками, вважає, що обґрунтування заяви є недостатнім, належних доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю не надано. Щодо доказів спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вказує, що для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки саме як членів сім`ї. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність: спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61- 5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61- 11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61- 44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61- _42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. [PERSON] зазначає, що: «в 2011 році проживаючи в с. Ямельниця Сколівського району я познайомилась з [PERSON] , з яким почала зустрічатись, а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між нами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, однак шлюб за обоюдної згоди реєструвати не стали, а в подальшому неодноразово обговорювали це питання і відкладали реєстрацію офіційного шлюбу на пізніше». Проте Заявником, не надано достовірних доказів, які отримані законним шляхом та відповідно чинному законодавству, щодо факту спільного проживання. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що вони проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Так, заявниця стверджує, що : «… а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між нами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю,…». Ведення спільного бюджету заявник не підтверджує жодними доказами, зазначене наводить на думку, про хибність тверджень заявника про ведення спільного бюджету з 2012 року. Таким чином, зазначене свідчіть про непідтвердженість спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного бюджету. Доказами які б могли в своїй сукупності підтвердити певні твердження заявниці, можна віднести: перекази грошових коштів на рахунки заявника з моменту проживання однією сім`єю (2012 рік) по момент смерті; оплата комунальних послуг; ведення спільного бюджету; придбання побутових речей для спільного користування в домогосподарстві; ремонт або обслуговування побутової техніки; покази свідків відповідно встановленого порядку; однак нічого із зазначеного надано не було. На підтвердження вищезазначеного, було додано фотодокази, проте на зазначених фото неможливо визначити що заявник саме є загиблим, також на фотодоказах невідомі особи, в невизначеному приміщенні у невизначений час. Відповідно до статті 76 Цивільно процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, дані фотодокази до уваги братися не можуть, так як вони не можуть підтвердити або спростувати певного факту. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Незрозуміло чому заявницею не долучено до заяви копії наступних документів та доказів: щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між нею та загиблим з часу спільного проживання та до моменту зникнення безвісті, у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків; копії/витяги з наказу командира військової частини про виключення загиблого зі списків військової частини, призначення та завершення службового розслідування (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); витягу з особової справи загиблого у військовій частині щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів, копії автобіографії (за наявності); анкети вивчення особи військовослужбовця (аркушу співбесіди), у ході якого встановлюється наявність родичів, утриманців тощо; доказів того, хто отримав після загибелі його грошове забезпечення у військовій частині, де він проходив військову службу. Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Таким чином, не зазначено у заяві та не наведено належних і допустимих доказів наявності взаємних прав та обов`язків у заявниці із загиблим. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання заявниці з загиблим однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. З урахуванням принципу диспозитивності процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких заявник зобов`язана довести обставини, на які посилається на підтвердження заяви, у зв`язку з чим слід дійти обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільного проживання заявниці із загиблим. Щодо встановлення факту батьківства, зазначає, що відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно зі ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Заявник у заяві вказує про те, що на протязі тривалого терміну, заявник проживала у цивільному шлюбі з загиблим. Як зазначає заявник « [INFO] у нас народилася дочка- [PERSON] . Чи отримував заявник вказані пільги та допомоги Міністерству оборони України достеменно невідомо і не в змозі отримати таку інформацію, оскільки така захищена законодавством про захист персональних даних, проте вважає це питання повинне бути досліджене судом та відповідна інформація витребувана судом в Управлінні соціального захисту населення. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно зі ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Outcome: approved