Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

28 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що згідно судового наказу, виданого 17 грудня 2018 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що на даний час виникли обставини для збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Так, син подорослішав та потребує додаткових витрат на придбання одягу, продуктів харчування, задоволення інших потреб для забезпечення його гармонійного розвитку. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , внаслідок чого у нього виникла заборгованість по аліментам за період часу з 21 листопада 2018 року по 01 червня 2023 року на загальну суму 33224,28 грн. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 33224,28 грн. 29 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 17 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18 серпня 2023 року суд направив запит [INFO] щодо надання інформації про перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. 26 вересня 2023 року від [INFO] надійшло повідомлення від 13 вересня 2023 року № 1/3289 про те, що 10 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] призваний на військову службу до складу Збройних Сил України по мобілізації, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . 10 жовтня 2023 року суд зупинив провадження в даній цивільній справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. 14 березня 2024 року суд направив запит [INFO] щодо надання інформації про проходження відповідачем [PERSON] військової служби в особливий період. 30 квітня 2024 року від [INFO] надійшло повідомлення від 23 квітня 2024 року № 1/1843 про те, що 10 березня 2023 року відповідач [PERSON] призваний на військову службу до складу Збройних Сил України по мобілізації, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . 08 серпня 2025 року суд направив відповідачу [PERSON] лист, яким запропонував останньому надати в строк до 29 серпня 2025 року документи, що підтверджують його перебування у складі Збройний Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання у зоні бойових дій. При цьому суд повідомив відповідача [PERSON] , що у разі неотримання судом відповідних документів, провадження в цивільній справі № 674/1031/23 буде поновлено, справа буде розглянута відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. Лист був направлений за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. В строк, встановлений судом, від відповідача [PERSON] жодних документів не надійшло. 23 жовтня 2025 року суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - позивач просить суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленнями за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд враховує, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі в складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України вказана обставина є підставою для обов`язкового зупинення провадження в цивільній справі. Разом з тим, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини, зокрема про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача. У справі, яка стосується аліментів на утримання дитини, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків. Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року (справа № 753/19628/17), від 29 березня 2023 року (справа № 756/3462/20), від 25 квітня 2024 року (справа № 852/2а-1/24) та від 13 березня 2025 року (справа № 557/1226/23). На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 22 травня 2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони однією сім`єю не проживають, неповнолітній син живе зі своєю матір`ю (позивачем) [PERSON] , батько дитини (відповідач) [PERSON] проживає окремо. Позовні вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судовим наказом № 674/1986/18 від 17 грудня 2018 року, виданим Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 17 грудня 2018 року. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В судовому засіданні встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, змінився матеріальний стан одержувача аліментів. Так, неповнолітній [PERSON] подорослішавши, потребує додаткових витрат на придбання одягу, продуктів харчування, задоволення інших потреб для забезпечення його гармонійного розвитку. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] має достатньо правових підстав для звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Оскільки відповідно до приписів ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів обирається тим з батьків, разом з яким проживає дитина, та може бути зміненим виключно за позовом одержувача аліментів, тому суд вважає, що позивач [PERSON] має достатньо правових підстав для звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, В судове засідання платник аліментів (відповідач) [PERSON] не надав жодних заперечень проти зміни розміру та способу стягнення аліментів на утримання свого неповнолітнього сина. В судове засідання платник аліментів (відповідач) [PERSON] не надав жодних заперечень проти визначеного позивачем нового розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. Враховуючи викладене та найкращі інтереси неповнолітньої дитини, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які щомісячно стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Судовим наказом № 674/1986/18 від 17 грудня 2018 року, виданим Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 17 грудня 2018 року. Судовий наказ було видано стягувачу (позивачу) [PERSON] 20 грудня 2018 року. Стягувач (позивач) [PERSON] пред`явила судовий наказ для примусового виконання до державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шимкович Л.Ю. від 16 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60056610 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" в изначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання по сплаті аліментів виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за аліментами. Так, з довідки-розрахунку старшого державного виконавця Старокостянтинівського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 13 червня 2023 року вбачається, що станом на 01 червня 2023 року заборгованість відповідача [PERSON] по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON] становить 33224,28 грн. Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки у відповідача [PERSON] за судовим наказом № 674/1986/18 від 17 грудня 2018 року, виданим Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області, виникли зобов`язання перед позивачем [PERSON] , тому відповідач як платник отримує статус боржника, а одержувач\~- кредитора. Якщо платник своє зобов`язання не виконує, або виконує неналежним чином (не в повному обсязі, з порушенням строків оплати), одержувач на підставі\~ст.196 СК України\~отримує право на стягнення з боржника пені. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Таку правову позицію щодо формули розрахунку пені висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в цивільній справі № 333/6020/16-ц. Згідно ч.8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Позивач [PERSON] визначила розмір пені, виходячи із заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам в загальній сумі 33224,28 грн., визначеної старшим державним виконавцем Старокостянтинівського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шимкович Л.Ю. В судове засідання боржник (відповідач) [PERSON] не надав жодних заперечень проти розміру заборгованості по аліментам, визначеної виконавцем. В судове засідання боржник (відповідач) [PERSON] не повідомив про те, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від нього причин. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав та виконання цивільних обов`язків, суд дійшов до висновку, що оскільки у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, то на нього може бути покладений обов`язок щодо сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З розрахунку позивача [PERSON] вбачається, що загальна сума пені за прострочення відповідачем [PERSON] сплати аліментів за період часу з 21 листопада 2018 року по 01 червня 2023 року становить 338890,24 грн. При цьому, суд враховує положення ч.1 ст.196 СК України про те, що розмір неустойки (пені) обмежується розміром заборгованості, на яку нараховується пеня. Враховуючи, що станом на 01 червня 2023 року заборгованість боржника (відповідача) [PERSON] по аліментами становить 33224,28 грн., тому розмір нарахованої пені обмежується сумою 33224,28 грн. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 33224,28 грн. Відшкодування судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн., в тому числі: за вимогою про зміну розміру та способу стягнення аліментів - 1211,20 грн., за вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - 1211,20 грн.

Outcome: approved