Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 72422,81 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7570,00 грн. Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи позов тим, що між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро» 01.02.2019 року укладено кредитний договір № 22036000109778, у відповідності до якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» 15.12.2021 укладено договір факторингу №15/12/21, згідно з умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором. Оскільки відповідачем належним чином не виконувались свої зобов`язання, по оплаті боргу у нього утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором №22036000109778 від 01.02.2019 року в сумі 72422,81 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 31148,61 грн., · заборгованість по відсотках 64,86 грн. заборгованість по комісії 39928,00 грн., збитки від інфляції 1102,13 грн., 3% річних 179,21 грн. Ухвалою від 24.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнала частково. Не визнає позов в частині стягнення комісії та просила зменшити витрати на правову допомогу. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22036000109778, згідно умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 49600 грн 00 коп. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування на 60 місяців, тобто до 01.02.2024 року, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних. Відповідно до п. 1.1 Договору зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Пунктом 1.4. Договору визначено, що кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта, відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро»: [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на рахунок Клієнта. Якщо Банк не надав Кредит протягом 7 Операційних днів, цей Договір вважається не укладеним. 15.12.2021 між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено договір факторингу № 15/12/21 згідно умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 22036000109778 від 01.02.2019 року складає 71141,47 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 31148,61 грн., · заборгованість по відсотках - 64,86 грн. - заборгованість по комісії: 39928 грн. Відповідно до вимог\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У\~статті 1049 ЦК України\~зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Разом з тим, представник позивача в своїх вимогах просив стягнути з [PERSON] заборгованість за комісією в сумі 39928 грн., вивчивши матеріали справи суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 Зі змісту кредитного договору № 22036000109778 від 01.02.2019 року, вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~ статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. (Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц) Таким чином, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, в силу наведеного, у ТОВ «Цикл Фінанс», як у правонаступника АТ «Банк Кредит Дніпро», виникло право вимагати від відповідачки 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Виходячи з наданих до суду доказів заборгованість відповідачки за договором № 22036000109778 від 01.02.2019 року складає 31148,61 гривень. В період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року відповідачка безпідставно користувалася коштами в сумі 31148,61 грн., що належали АТ «Банк Кредит Дніпро», а після укладення договору про відступлення права вимоги - позивачу. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, наданим позивачем, та вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Отже, сума боргу за договором №22036000109778 від 01.02.2019 року становить 35062,76 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту - 31148,61 грн., · заборгованість по відсотках - 64,86 грн., збитки від інфляції 1102,13 грн., 3% річних 179,21 грн. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджено квитанцією про сплату, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1086,89 грн. Крім цього, представником позивача заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 7570 грн, які включають в себе 3028 грн за вивчення матеріалів справи та 4542 грн за складання позовної заяви, що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункт 2 частини 3 статті 141ЦПК України). Враховуючи малозначність справи, заперечення представника відповідача на завищену вартість витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про зменшення компенсації до 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial