Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач\~ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на те, що 05.09.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1247529, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 6000 гривень. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором. Вказує, що відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач не виконав умови кредитного договору. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість. 11.09.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020. Згідно договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 1247529 від 05.09.2019 року. Сума заборгованості, відповідача становить 18408 гривень, в тому числі: 6000 заборгованість за тілом кредиту; 12336 гривень\~прострочена заборгованість за процентами, 72 грн. заборгованість за штрафами. На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1247529 від 05.09.2019 року у розмірі 18408 грн. Крім того, просять стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 02.09.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит капітал» відповідач не підтримує, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог. Позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги не може вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості. Вважає, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 12336 грн. за кредитним договором, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконанні зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 12336 грн., є несправедливими у розумінню ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 6000 грн. Щодо нарахування пені та штрафу у розмірі 72 грн., просять суд відмовити. Щодо витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн., просять суд зменшити до 2000 грн., оскільки вона є завищеною. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити частково в задоволенні позовних вимог та розглянути справу в їх відсутності. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені у відзиві на позовну заяву безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків абсолютно не свідчить про відсутність у Відповідача заборгованості. У частині щодо виписок, зауважують, що виписка по картковому рахунку справді може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Однак, враховуючи умови кредитного договору №1247529 від 05.09.2019 року, а саме згідно п. 1.1, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 6 000,00 (шість тисяч) грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позичку та сплатити проценти за користуванням Позичкою. Також, відповідно до паспорту споживчого кредиту, способом надання кредиту є перерахування Кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника не пізніше трьох календарних днів від відступлення. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується повідомленням про успішне перерахування коштів 05.09.2019 р. На суму 6000,00 грн., на карту [NUMBER] , з протоколом підписання, який засвідченний електронним підписом уповноваженої на те особи, директором ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та електронною печаткою, що є належним та допустимим доказом у справі. Також на підтвердження укладення кредитного договору Позивачем до позовної заяви надано копію Кредитного договору Договору №1247529 від 05.09.2019 року, копію Графіку платежів (Додаток №1 до Кредитного договору №1247529 від 05.09.2019 року, копію Паспорта споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), копію довідки про перерахування коштів за кредитним договором №1247529 від 05.09.2019 року, а також копію Детального розрахунку заборгованості до кредитного договору №1247529 від 05.09.2019 року та копію Довідки про ідентифікацію. З огляду на дані умови договору, кошти Відповідачу було перераховано на банківську карту, без відкриття рахунку. Відтак рахунок не було відкрито, а, отже, виписки за даним кредитним договором відсутні, оскільки рух коштів не відображається у цьому випадку на рахунку, зважаючи на те, що останній не відкривався. Зазначають, що між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №1247529 від 05.09.2019 року був укладений Договір в електронній формі, що має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які погодили всі істотні умови. Згідно п. 1.3. кредитного договору Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування Позикою: п.1.3.1. знижена процентна ставка становить 1,01% від суми позики за кожен день користування Позикою, п. 1.3.2. стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожен день користування Позикою. Так, відповідно до 1.3.3. Стандартна прорцентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4.,3.6.2., Договору. Так, відповідно до п. 3.6.2. Договору з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за Позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованісті та відновлює щоденне нарахування процентів за користування Позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення. Станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості розмір непогашеного кредиту відповідача складає 18 408,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, дана сума складається із 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 12336,00 грн., та заборгованість за штрафом- 72грн, що є предметом позовних вимог. Відповідно до розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви заборгованість за тілом кредиту становить 6000,00 грн., 18,00 - заборгованість за відсотками за зниженою ставкою, 25704,00 -заборгованість за відсотками за стандартною ставкою, заборгованість за штрафом-72,00 грн, що разом становить 31 722,00 грн, проте Відповідач періодично сплачував суму нарахованих відсотків, що разом становить 13 386,00 грн, що в даному випадку є відмінусовані від загальної нараховані суми заборгованості за кредитом. Так 31 722,00 грн - 13 386,00 грн = 18 336,00 грн., + 72,00 грн = 18 408,00 що відповідає сумі притензії. Детальний розрахунок заборгованості, який є додатком до поданої Товариством позовної заяви містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такого, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договору, адже місить відомості про Позичальника та номер і дату кредитного договору. Відповідно до Картки обліку договору відповідачем 04.11.2019 р., було здійснено платежі у сумі 3240,00 грн., 04.12.2019 р., у сумі 3240,00 грн., 04.01.2020 р., у сумі 3240,00 грн., 07.02.2020 р. у сумі 3348,00 грн., 07.07.2020 р., у сумі 300,00 грн., що відповідає сумі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів чим, відповідно до умов Договору ініціював продовження строку користування кредитом, що повність відповідає положенням про продовження строку кредиту погодженого між сторонами Дорговору. Отже, відсотки нараховані за умовами кредитування є цілком правомірними. Дані умови договору та нарахування штрафу відповідає умовам чинного законодавства України. На думку Позивача, витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу є розумними та доведеними, а доводи представника Відповідача не є обгрунтовані. Тому на підставі вищевикладеного просять суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в їх відсутності, просили суд відмовити частково у задоволенні позовних вимог. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.09.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1247529 за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6000 гривень строком на 30 днів (п.1.1, 1.2 договору). (п.1.3.) Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: (п. 1.3.1.) Знижена процентна ставка становить 0,01 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (3,65 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. (п. 1.3.2.) Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних). (п.1.3.3.) Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього Договору. (п.1.4.) Загальна вартість Позики за зниженою ставкою складає 100,30 % від суми Позики (у процентному виразі) або 6 018,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою - 0,30 % від суми Позики (у процентному виразі) або 18,00 грн. (у грошовому виразі). (п.1.5.) Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. (п.1.6.) У випадку неможливості виконання зобов?язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява Клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. (п.1.7.) Після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6, цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов?язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Згідно із довідкою ТОВ «Авентус Україна» відповідач [PERSON] , з якою укладено договір про споживчий кредит ідентифікована Товариством. Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (М272706). Номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор «+380668708947». Згідно витребуваної судом інформації від АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 05.09.2019 року в сумі 6000 грн. 11.09.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020. Згідно договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 1247529 від 05.09.2019 року. Сума заборгованості відповідача згідно розрахунку заборгованості становить 18408 гривень, в тому числі: 6000 заборгованість за тілом кредиту; 12336 гривень\~прострочена заборгованість за процентами, 72 грн. заборгованість за штрафами. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до наданого розрахунку вносила платіж 05.10.2019 р., що становить 18,00 грн, щодо погашення заборгованості, однак даного платежу було не достаньо для повного погашення боргу, адже, відповівдно до Графіку платежу сума кредиту становить 6000,00 грн, сума процентів 18,00 грн., разом 6018,00 грн. Так, відповідачем була сплачена лише незначна частина заборгованості. У зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами поза встановленим строком, процентна ставка за що нараховувалася за стандартною ставкою, що відповідає п 1.3.2.-1.3.3 Договору №1247529 від 05.09.2019 року і становить 1.80% в день від суми кредиту, застосовується згідно з пунктів 1.7., 3.4., 3.6.2. Договору. Так, відповідно до п 1.6. у випадку неможливості виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених процентів, заява Клієнта про продовження строку користування Позикою вважається поданою. Відповідно до п.1.7. після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Також, Відповідно до Картки обліку договору відповідачем 04.11.2019 р., було здійснено платежі у сумі 3240,00 грн., 04.12.2019 р., у сумі 3240,00 грн., 04.01.2020 р., у сумі 3240,00 грн., 07.02.2020 р. у сумі 3348,00 грн., 07.07.2020 р., у сумі 300,00 грн., що відповідає сумі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів чим, відповідно до умов Договору ініціював продовження строку користування кредитом, що повністю відповідає положенням про продовження строку кредиту погодженого між сторонами Дорговору, тому твердження відповідача, щодо порушення нарахування заборгованості по відсоткам є безпідставними. Щодо посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Так, пунктом 5 частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частинами 1-3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Тобто, зі змісту зазначених норм закону вбачається, що розмір процентної ставки (нараховані проценти за користування кредитом) не є сумою компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором, а є зафіксованим у договорі процентом за користування кредитом, який було узгоджено з відповідачем, а тому, на переконання суду, первісними кредиторами правомірно нараховувались відсотки за користування кредитом. При цьому, у постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів». Представник відповідача зазначає, що заборгованість за штрафом у сумі 72 грн. не підлягає стягненню, оскільки п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, який триває до нині, нарахування штрафу у розмірі 72 грн. відбулося до 24 лютого 2022 року, тому посилання представника відповідача про списання 72 грн. є необґрунтованим. Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослідженого судом договору №1247529 від 05.09.2019 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1\~ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір про споживчий кредит №1247529 від 05.09.2019 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207\~ЦК\~України із застосуванням Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону. Відповідно до ч. 1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст. 525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048\~ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього\~кодексу. За положеннями статей\~1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Так, згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилявся від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку про задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №1247529 від 05.09.2019 року у загальному розмірі 18408 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. на користь позивача, то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року. Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 року сторони домовились, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»\~доручило Адвокатському об`єднанню «Апологет» надати юридичну допомогу по справі про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн., на підтвердження яких долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію акту № 720 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.08.2025 року, копію детального опису наданих послуг від 05.08.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року на суму 8000,00 грн. При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, значення справи для сторони та клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved