Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач або [PERSON] ) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) в якому просить збільшити розмір аліментів, стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 07.12.2017, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання\~неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] досягли повноліття та стягнення аліментів припинилось. Яв зазначає позивач, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина [PERSON] , не достатній для задоволення мінімальних потреб дитини. Крім того вважає, що відповідач має достатню фінансову можливість щодо сплати аліментів у більшому розмірі. Просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4000 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує положеннями статей 192, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України (далі СК України) щодо можливості збільшення у судовому порядку розміру аліментів, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою від 23.09.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено 10.11.2025. У судове засідання 10.11.2025 сторони у справі не прибули, судове засідання відкладено на 25.11.2025. 25.11.2025 у судове засідання прибув позивач, який підтримав позов у повному обсязі. В судовому засідання 25.11.2025 відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення, погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У судовому засіданні суд перейшов до стадії прийняття судового рішення у справі та повідомив учасників справи, що повний текст судового рішення буде оголошений у судовому засіданні 01.12.2025 Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та пояснення сторін, суд зазначає таке. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] доводиться та обставина, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.03.2017, яке набрало законної сили 28.03.2017 шлюб між [PERSON] , та [PERSON] розірвано. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2017, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання\~неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] досягли повноліття та стягнення аліментів припинилось. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позитвач [PERSON] зареєструвала шлюб 17.03.2023 року з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] ». Неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Поворської сільської ради № 906 від 01.09.2025. Тобто, з відповідача, на підставі рішення суду, стягувались аліменти на утриманні неповнолітніх дітей у частці від заробітку. Позивач просить збільшити розмір аліментів на надалі стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі. Тобто, позивач фактично ставить питання не про збільшення розміру аліментів, а саме про зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Тобто, право вимагати зміну способу стягнення присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Окрім цього, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19). Відповідно до ст.. 192 СК України, р озмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок викладено у постанові ВСУ від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13. Спільний син сторін проживає з матір`ю. Відповідач є батьком дитини та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання та матеріального забезпечення свого сина. Розмір аліментів у частці від заробітку, що стягуються за рішенням суду, є недостатнім для задоволення потреб неповнолітнього сина. При цьому, суд звертає увагу, що звернення позивача з позовом про зміну способу стягнення аліментів є її правом і не залежить від зміни матеріального становища відповідача. Оскільки в судовому засіданні позивач позов визнав повністю, не заперечує проти зміну способу стягнення аліментів та погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в сумі 4000 грн. щомісячно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на дитину в розмірі 4000 грн. буде відповідати принципам розумності та справедливості і не буде становти для відповідача надмірного фінансового тягаря. У випадку виникнення умов, передбачених ст. 192 СК України, відповідач матиме право ініціювати питання про зміну розміру аліментів. Згідно з п.23 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved