Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У липні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Факторинг Партнерс» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 07 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі ТОВ «ФК «Кредіплюс») та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 83409 (Індивідуальна частина), шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. За умовами вказаного договору, ліміт кредитної лінії не може перевищувати 60\~890,00 грн. Перший транш в сумі 5334,00 грн. надається позичальнику не пізніше наступного дня після укладання договору в наступному порядку: у розмірі 4000,50 грн. на рахунок/картку позичальника № 41….7808, що відкрито в банку АТ КБ «Приватбанк» та у розмірі 1333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини договору. Другий транш в сумі, що не може перевищувати 55\~556,00 грн. надається не пізніше наступного дня після погодження кредитодавцем заяви/звернення позичальника по отримання другого траншу. За п. 2.3. договору, проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 550,00% річних. Комісія за надання першого траншу складає 1333,50 грн., що нараховується та сплачується одноразово в день укладання договору за ставкою 25% від суми першого траншу. Комісія за надання другого траншу не може перевищувати 7500,00 грн., що нараховується та сплачується одноразово в день отримання другого траншу за ставкою 25% від суми другого траншу. Загальний строк кредитування за договором складає 1056 днів. Строк на який надається перший транш складає 126 днів. Строк на який надається другий транш складає від 84 днів до 30 місяців. 28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 28012025, за умовами якого, ТОВ «ФК «Кредіплюс» зобов`язується відступити ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. За вказаним договором факторингу до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у розмірі 2390,42 грн., з яких: 1413,36 грн. заборгованість за кредитом, 677,06 грн. заборгованість за процентами та 300 грн. заборгованість за комісією. 04 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено електронний договір № 5119455 про споживчий кредит, за умовами якого, відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 21 день, тобто до 25.11.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та комісією за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн. одноразово. Кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором утворилася заборгованість у розмірі 44\~914,60 грн., з яких: 14\~375,00 грн. заборгованість за кредитом, 29\~039,60 грн. заборгованість за процентами та 1500,00 грн. заборгованість за комісією. Всього розмір заборгованості за двома кредитними договорами складає 47\~305,02 грн., який позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 16 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 15 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху. 27 липня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 29 липня 2025 року позовну заяву було повторно залишено без руху. 30 липня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, встановив наступне. 07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 83409 (індивідуальна частина). Договір підписано особисто позичальником. За п. 2.1. договору, типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної лінії не може перевищувати 60 890,00 грн. За п. 2.2.2. перший транш в сумі 5334,00 грн. надається позичальнику не пізніше наступного дня після укладання договору в наступному порядку: у розмірі 4000,50 грн. на рахунок/картку позичальника № 41….7808, що відкрито в банку АТ КБ «Приватбанк» та у розмірі 1333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини договору. Другий транш в сумі, що не може перевищувати 55 556,00 грн. надається не пізніше наступного дня після погодження кредитодавцем заяви/звернення позичальника по отримання другого траншу (п. 2.2.3 договору). За п. 2.3. договору, проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 550,00% річних. Комісія за надання першого траншу складає 1333,50 грн., що нараховується та сплачується одноразово в день укладання договору за ставкою 25% від суми першого траншу. Комісія за надання другого траншу не може перевищувати 7500,00 грн., що нараховується та сплачується одноразово в день отримання другого траншу за ставкою 25% від суми другого траншу. Загальний строк кредитування за договором складає 1056 днів. Строк на який надається перший транш складає 126 днів. Строк на який надається другий транш складає від 84 днів до 30 місяців. До укладання кредитного договору позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, про що свідчить особистий підпис позичальника до документах. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № CDR_325296 від 07.09.2021 року, за яким грошові кошти у розмірі 4000,50 грн. були перераховані на рахунок відповідача (т. 1 а.с. 191). Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. 28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений договір факторингу № 28012025, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 83409 від 07.09.2021 року, укладеним з відповідачем [PERSON] . Відповідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 28.01.2025 року до договору факторингу № 28012025 від 28.01.2025 року клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 28012025 від 28.01.2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 83409 від 07.09.2021 року у розмірі 2390,42 грн., з яких: 1413,36 грн. заборгованість за кредитом, 677,06 грн. заборгованість за процентами та 300 грн. заборгованість за комісією. 04 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит № 5119455, який підписано електронним підписом позичальника. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком кредитування 21 день, тобто до 25.11.2021 року. Сторони погодили розмір комісії за надання кредиту 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 5119455 від 04.11.2021 року сторони затвердили Графік платежів та орієнтовну вартість кредиту. За даним Графіком, 21.01.2022 року відповідач зобов`язався погасити суму кредиту в розмірі 15\~000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 3937,50 грн. та комісію за надання кредиту в розмірі 1500,00 грн. До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно з довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор V81350, дата відправки ідентифікатора 04.11.2021 року, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380982721719. Далі, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору кредиту шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. Факт отримання грошових коштів підтверджується квитанцією, відповідно до якої через систему платежів «LiqPay» 04.11.2021 року на картку позичальника № [NUMBER] ….08, зазначену ним у договорі, були перераховані грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. (т. 1 а.с. 187). Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані відповідачем. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024 року до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 44 914,60 грн., з яких: 14\~375,00 грн. заборгованість за кредитом, 29\~039,60 грн. заборгованість за процентами та 1500,00 грн. заборгованість за комісією. Отже, до ТОВ «Факторинг Партнерс» відповідно до укладеного договору факторингу, перейшло право грошової вимоги до відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за вищевказаними договорами виконали в повному обсязі, а саме, надали відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів відповідачем не спростовано. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за вищевказаними договорами. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитними договорами матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами зазначених вище договорів, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитними договорами за основними сумами боргу в розмірі 1413,36 грн. та 14\~375,00 грн., є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 1. За умовами договору про споживчий кредит № 83409 від 07.09.2021 року, розмір першого траншу складає 5334,00 грн., який надається позичальнику в наступному порядку: у розмірі 4000,50 грн. на рахунок/картку позичальника № 41….7808, що відкрито в банку АТ КБ «Приватбанк» та у розмірі 1333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Строк, на який надавався перший транш складав 126 днів, тобто до 11.01.2022 року. Згідно картки обліку виконання договору № 83409 (т. 1 а.с. 192-194), проценти були нараховані по 11.02.2022 року включно, що відповідає умовам договору. За розрахунком позивача залишок непогашених процентів складає 677,06 грн., які підлягають стягненню з відповідача. 2. За умовами договору про споживчий кредит № 5119455 від 04.11.2021 року, відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком кредитування 21 день, тобто до 25.11.2021 року. Розмір процентів до сплати за графіком платежів визначено у розмірі 3937,50 грн. (15 000,00 х 21 день х 1,25%). Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3.,1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 25.11.2021 року. В охоронних правовідносинах, права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, тобто після 25.11.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» не мали законних підстав нараховувати проценти, передбачені кредитним договором. З відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит, суд вбачає, що відповідачу були нараховані проценти по 08.02.2022 року. Залишок несплачених процентів за розрахунком позивача складає 29 039,60 грн. Однак, розмір процентів мав становити для відповідача 3937,50 грн. Із відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості суд вбачає, що 25.12.2021 року відповідач сплатив проценти по кредиту у розмірі 1132,00 грн. Отже, залишок заборгованості за процентами складає 2805,50 грн. (3937,50 1132,00), який слід стягнути з відповідача, відмовивши позивачу у стягненні процентів в розмірі 26\~234,10 грн. (29 039,60 2805,50). Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії за надання кредитів у розмірі 300,00 грн. за договором про споживчий кредит № 83409 від 07.09.2021 року та у розмірі 1500,00 грн. за договором про споживчий кредит № 5119455 від 04.11.2021 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою від 11.02.2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови договорів про споживчі кредити, суд приходить до висновку про правомірність дій товариств щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем договорами передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, підписанням договору № 4877093 та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач, ознайомившись з умовами кредитних договорів, мав реальну можливість відмовитися від укладення останніх, проте не зробив цього. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума несплачених комісій в розмірі 1500,00 грн. та 300,00 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: - за договором про споживчий кредит № 83409 від 07.09.2021 року у розмірі 2390,42 грн., з яких: 1413,36 грн. заборгованість за кредитом, 677,06 грн. заборгованість за процентами та 300 грн. заборгованість за комісією; - за договором про споживчий кредит № 5119455 від 04.11.2021 року у розмірі 18\~680,50 грн., з яких: 14 375,00 грн. заборгованість за кредитом, 2805,50 грн. заборгованість за процентами та 1500,00 грн. заборгованість за комісією. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 21\~070,92 грн., що складає 44,54% від заявленого позивачем розміру 47\~305,02 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1078,94 грн. (44,54% від 2422,40 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 1343,46 грн. (2422,40 1078,94). Позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 1207 від 01.05.2025 року із ціною наданих послуг у 16 000,00 грн., копію Витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року у розмірі 16 000,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 у справі № 910/2158/23. Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Суд зауважує, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, при цьому справа не входить до категорії складних справ та є типовою в категорії кредитних спорів. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги складність справи, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн. не є співмірним із складністю справи, наданими адвокатом послугами, витраченим часом та обсягом наданих адвокатським об`єднанням послуг та виконаних робіт. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатським об`єднанням робіт, часу витраченого на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 3000,00 грн. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial