Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини [PERSON] ([INFO].) разом з батьком. Позов обґрунтований тим, що шлюб між сторонами було розірвано 15.01.2019 р. Відповідач виїхала на постійне проживання до Чехії. У червні 2024 року син повернувся до України через нездатність адаптуватися за кордоном. З вересня 2024 року батько та син постійно проживають у м. Києві, де батько самостійно виховує, утримує дитину, забезпечив їй житло (має квартиру у дарунок, зареєстрований як ВПО) та влаштував до школи № 37, активно беручи участь у його житті. Позивач має постійний дохід і всі умови для повноцінного розвитку дитини. Позивач, посилаючись на Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», положення статтей 150, 155, 160, 161 СК України, просить визначити місце проживання дитини разом з батьком. Ухвалою Баштанського pайонного суду Миколаївської областi від 13.03.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 10.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася належним чином. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.01.2019 у справі № 488/4544/18, шлюб було розірвано. В 2019 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Чеської Республіки. Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну батько з сином проживали в місті Миколаїв, а в серпні 2023 року матір взяла сина до Чеської Республіки, але він не зміг адаптуватися в чужій країні, тож син повернувся в Україну в червні 2024 року і разом з батьком вони переїхали до міста Києва. З вересня 2024 року батько з сином безперервно проживають в м Києві. [PERSON] самостійно виховує свого сина і він повністю знаходиться на його утриманні. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються батьком самостійно. Ним створено всі умови для проживання та розвитку дитини. Син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. На підтвердження реєстрації місця проживання надано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.12.2022 № 3001-5002423524 та від 05.09.2024 № 3007002111396. Реєстрація батька, як ВПО відбулася у 2022 році, коли він отримав у дар квартиру в м. Києві, що підтверджується копією Договору дарування 44/100 частин квартири від 28.06.2022 року № 1397 та копією Витягу Державного реєстру речових прав № 303728073 від 28.06.2022 року. Батько влаштував сина до школи, що підтверджується довідкою від 18.11.2024 року № 337, характеристикою школи І-ІІ ступенів № 37 міста Києва Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Батько постійно підтримує зв`язок з навчальним закладом, цікавиться його здобутками, бере активну участь у навчальному процесі сина. [PERSON] не перебуває у іншому шлюбі та не має на утриманні інших дітей. Працює на посаді тракториста в Комунальному підприємстві «Шляхово-експлуатаційне управління ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них» та має постійний дохід, що підтверджується довідкою від 08.11.2024 № 34-к, характеристикою від 08.11.2024 № 02-1/303 та довідкою про зарплату. Згідно з висновком органу опіки та піклування «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] » від 09.07.2025 року №100-9644, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Зі слів [PERSON] , він любить та поважає обох батьків, спілкується з матір`ю засобом телефонного зв`язку, але проживати хоче з батьком. Крім того, як вбачається з цього висновку, 20.05.2025 року на електронну адресу Служби [PERSON] надала письмові пояснення, з яких вбачається, що вона не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На час вирішення спору дитина більше двох років проживає з батьком та фактично пристосувалась до іншого постійного оточення і сім`ї, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на те, що хоча дитина любить і поважає матір, однак віддавала перевагу на користь визначення постійного місця проживання з батьком. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітнього сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному його розвитку. Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved