Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, в якому просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за борговими розписками від 30 вересня 2023 року у розмірі 743400 грн. та 01 березня 2024 року у розмірі 500400 грн. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач надав нотаріально посвідчену заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив слухати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 30 вересня 2023 року позивач надав у борг грошові кошти в сумі 743400 гривень [PERSON] з вимогою про повернення в строк до 01 січня 2024 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач [PERSON] підписав розписку про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 743400 грн.(а.с. 8) Також, 01 березня 2024 року позивач надав у борг грошові кошти в сумі 500400 гривень [PERSON] з вимогою про повернення в строк до 01 вересня 2024 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач [PERSON] підписав розписку про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 500400 грн. (а.с. 7) Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до розписок від 30 вересня 2023 року та 01 березня 2024 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 743400 грн. та у розмірі 500400 грн. відповідно та зобов`язався повернути грошові кошти в строк визначений розписками, про що надав власноручно написані розписки. Однак відповідачем не виконалися умови зобов`язання у встановлений у розписках строк, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу оригіналу розписки про грошове зобов`язання від 30 вересня 2023 року та 01 березня 2024 року у [PERSON] свідчить про невиконання зі сторони [PERSON] своїх боргових зобов`язань. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконала, в зазначені строки гроші не повернула, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розпискам про грошове зобов`язання від 30 вересня 2023 року та 01 березня 2024 зі сторони [PERSON] перед [PERSON] . Відповідач грошові кошти позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів за борговими розписками від 30 вересня 2023 року у розмірі 743400 грн. та 01 березня 2024 року у розмірі 500400 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 12438 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved