Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося з позовом, в якому зазначає, що 04 вересня 2013 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] шляхом акцептування пропозиції (оферти) була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для особистих потреб у розмірі 75\~000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов?язковий мінімальний платіж 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердивши акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час підписання. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 60\~378,33 грн. 20.12.2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 04.09.2013, укладеним із відповідачем. Отже, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 60\~378, 33 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7100 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позов, в якому вона позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів відступлення права вимоги за кредитним договором від 04 вересня 2013 року на підставі договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021, укладеного між АТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», а саме перерахування новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та здійснення повної оплати. Відповідач вважає, що витяг з реєстру боржників не передбачений договором факторингу, до того ж наданий витяг не підписаний сторонами, а оформлений самим позивачем. На думку відповідача, надані документи не підтверджують наявність у позивача права вимоги за кредитним договором. Крім того, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить даних щодо переведення заборгованості у прострочену, порядку нарахування відсотків та їх розміру тощо. Такий розрахунок заборгованості не підтверджує укладання договору на умовах, вказаних у позовній заяві, отримання кредиту та користування ним. У позовній заяві позивач не обґрунтував суму коштів, заявлену до стягнення, не вказав, з чого вона складається (тіло, відсотки, пеня). Відповідач звертає увагу, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також не підтверджується жодними належними та допустимими доказами надання банком грошових коштів позичальнику, які згідно з офертою на укладання угоди про надання кредиту від 04.09.2013 року та акцепту пропозиції повинні бути видані на рахунок. Вважає, що сплата нею грошових коштів не може бути підтвердженням укладання угоди про надання кредиту. Щодо понесених витрат на правничу допомогу, то позивач звертає увагу, що надана позивачем платіжна інструкція № 3667 від 26.01.2024 стосується іншого договору № 02-10/23 про надання послуг від 02.10.2023 року та не має відношення до договору про надання правничої допомоги № 05-10/23 від 05.10.2023 року. Надані договір і платіжна інструкція не містять посилань, що послуги були надані адвокатом клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за договором від 04.09.2013 року. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем вищевказані докази, зокрема договір та платіжна інструкція, надавалися на підтвердження витрат на правничу допомогу в інших справ, зокрема у справах № 585/2680/24, 595/1042/24, 464/4698/24, 619/4799/24, 553/2162/24, 592/10039/24, 536/1694/24, 544/1349/24. Отже, в своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Також відповідачем була подана заява про застосування позовної давності до вимог ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», яка обґрунтована тим, що 04.09.2013 нею була підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «АЛЬФА-БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» з сумою ліміту кредитної лінії 8400 грн, а не 75 000 грн як зазначено в цій Анкеті-заяві. Така Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «АЛЬФА-БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» від 04.09.2013 року не є окремим кредитним договором з погодженими умовами, ціною договору та строком його дії. Її зміст не відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому згідно з Анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «АЛЬФА- БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» від 04.09.2013 року строк дії кредитної лінії складає 1 (один) рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. 31.12.2020 року було проведено операцію по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard - поповнення рахунку готівковими коштами через АТМ 7827868 сума операції 200 грн. Згідно з таблицею розрахунку заборгованості за кредитом, яка надана позивачем і міститься в матеріалах справи, останній платіж внесено на рахунок у розмірі 200 грн. у період з 04.12.2020 до 03.01.2021. На думку відповідача, трирічний строк позовної давності розпочався 04.02.2021 і сплив 04.02.2024 року. В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 25.06.2024 року, тобто після спливу позовної давності, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. На відзив відповідача представником позивача ТОВ «Еліт Фінанс» була надана відповідь, в якій з приводу незгоди відповідача з розміром та розрахунком заборгованості зазначено, що згідно з п. 57 розд. IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 62 Положення № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Крім того, у постановах Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15 вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог законодавства. На думку позивача, заборгованість відповідача підтверджується в сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку, розрахунком заборгованості, який зроблений на підставі цих документів. Щодо права вимоги за кредитним договором, то позивачем зазначено, що відступлення права вимоги підтверджується договором факторингу з усіма додатками, в тому числі і платіжною інструкцією, яка є доказом виконання зобов`язань за таким договором. Позивачем також зазначено, що разом із позовною заявою було надано всі докази, які підтверджують розмір витрат на правничу допомогу. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В свою чергу, відповідач надала заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягає на тому, що подані позивачем докази не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості. Наявність заборгованості та її розмір не підтверджено первинними документами, зокрема платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, розписками, чеками тощо. Тобто позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів видачі грошових коштів на умовах кредитного договору. Позивач не підтвердив, що станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги 20.12.2021 існувала заборгованість за кредитним договором. Позивач не надіслав письмове повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 04.09.2013 року. Матеріали справи не містять даних про отримання зазначеного повідомлення. Отже, відповідач вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Євтодьєвим А.О. була надана заява про розгляд справи в його відсутність, в якій позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила розглянути справу в її відсутність, застосувати позовну давність, відмовивши в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи,або уразі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 04 вересня 2013 року відповідачем [PERSON] була подана до АТ «Альфа-Банк» Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», тим самим укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Також [PERSON] була підписана довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту). В цій довідці зазначено валюту рахунку гривня, строк дії картки - 2 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору; строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору; максимальна сума кредиту 75\~000 грн, мета кредиту споживчі потреби; форма кредитування відновлювальна кредитна лінія; вид процентної ставки фіксована; погашення кредиту щомісячно, не менш ніж сума обов`язкового мінімального платежу; розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Також наведені орієнтовні реальні процентні ставки за різними програмами кредитування, зокрема за типом картки Masterсard Gold, - 5,3 % на рік. На підставі укладеної угоди відповідачу був відкритий банківський рахунок № [NUMBER] та видано банківську картку: Debit Gold Masterсard № [NUMBER] , по закінченню строку дії якої відповідачу було видано банківську картку Maxi Gold Masterсard № [NUMBER] строком дії до 07/17, тобто до липня 2017 року, а згодом World debit mastercard № [NUMBER] строком дії до 07/20, тобто до липня 2020 року. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 04.09.2013 по 05.02.2024. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 20.12.2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 630004560 від 04.09.2013 року становить 60\~378,33 грн, з яких: 52\~897,92 грн - прострочене тіло кредиту; 6363,84 грн відсотки за користування кредитом; 1116,57 грн овердрафт. Також судом установлено 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу № 4, відповідно до п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор (ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт (АТ «Альфа Банк») відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Згідно з п. 2.2 цього Договору право вимоги, що відступається згідно даного Договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Пунктом п. 2.3 Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 визначено, що право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору факторингу фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 878 944 гривень шляхом перерахування на рахунок клієнта в дату підписання договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 04.09.13 в сумі за основною заборгованість 54\~014,49 грн, загальна сума заборгованості (проценти, комісія та тіло кредиту) 60\~378,33 грн. До позову додано Акт приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року та платіжне доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року про\~\~сплату позивачем суми 12 878 944,00 грн. за право вимоги згідно з договором факторингу. В своєму позові позивач як новий кредитор просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 04.09.2013 в загальному розмірі 60\~378,33 грн. При вирішенні спору між сторонами суд керується наступним: Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що правочин вважається\~таким,\~ що\~вчинений у\~письмовій формі,\~якщо \~його \~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах,\~ у\~листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається \~таким,\~ що\~ вчинений\~ у\~письмовій формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~ електронного\~або іншого\~технічного засобу\~зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Наведені норми кореспондуються з положеннями статті 526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша\~статті 611 ЦК України). При цьому згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2\~статті 512 ЦК України). Статтею 514\~ЦК України визначено,\~щодо до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що відповідно до висновку Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 згідно з Переліком типових документів, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, банківська виписка про рух коштів на банківському рахунку, має статус первинного бухгалтерського документа, що підтверджує факт здійснення господарської операції та є належним та допустимим доказом отримання та користування особою кредитними коштами. Факт отримання відповідачем кредиту та користування кредитними коштами підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку, яка відповідає вимогам ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» та згідно з якою відповідач протягом строку кредитування активно користувалася кредитним коштами, в тому числі частково здійснювала погашення кредиту, а також сплачувала проценти за користування кредитом та комісію банку. Згідно з випискою по рахунку відповідачу в межах відновлювальної кредитної лінії надавалися наступні кредитні ліміти (збільшення кредитного ліміту, новий кредитний ліміт): 04.09.2013 8400 грн, 12.09.2015 3000 грн, 23.11.2015 3000 грн, 21.02.2016 3000 грн, 19.05.2016 2250 грн, 16.03.2018 3900 грн, 09.03.2019 5000 грн, 20.07.2020 5850 грн, а загалом 34\~400 грн. Суд також звертає увагу, що умовами укладеного між сторонами договору було передбачено можливість перевипуску банківської картки та пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання позичальником умов договору. Суд вважає, що в даному випадку фактичні дії сторін, які полягали у видачі банком та отриманні відповідачем банківських карток з продовженим строком дії, а також фактичне користування відповідачем протягом такого строку кредитним коштами свідчать про здійснення пролонгації укладеного між ними кредитного договору. Отже, твердження позивача про не доведення укладення 04.09.2013 року кредитного договору між нею і АТ «Альфа-Банк» та отримання кредитних коштів є безпідставними. Поряд із цим суд враховує, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки № [NUMBER] був визначений до «07/20», тобто до липня 2020 року. Згідно з наданою позивачем випискою 04.08.2020 банком були списані з рахунку відповідача проценти та комісії (за липень 2020 року), після чого кредитування рахунку, відкритого відповідачу було завершено. Таким чином строк дії кредитного договору закінчився 31.07.2025. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, проценти та пеня не підлягають нараховуванню після закінчення строку дії кредитного договору. В пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) також зазначається, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У цій постанові (пункт 6.36) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 13 грудня 2018 року в справі № 913/11/18, відповідного до якого у разі погодження сторонами іншої домовленості, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої\~статті 1048 ЦК України, допускається нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за користування кредитом можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зазначені висновки щодо застосування норм права підлягають застосуванню і до спірних правовідносин. Суд враховує, що в період з серпня 2020 року до 20.12.2021 (часу відступлення права вимоги новому кредиторові), тобто після закінчення строку кредитування (строку дії кредитного договору) банком було списано з рахунку відповідача проценти за користування кредитом, проценти за овердрафт, а також плату за розрахунково-касове обслуговування в загальній сумі 22\~993,37 грн. З урахуванням цих списань на дату укладення договору факторингу від 20.12.2021 розмір заборгованості склав 54\~014,49 грн, про що зазначено у виписці по рахунку. При цьому матеріали справи не містять належних даних та доказів погодження сплати процентів та інших сум за користування кредитом після закінчення строку кредитного договору. Приймаючи до уваги, що судом установлено, строк дії кредитної картки та відповідно кредитного договору був визначений до липня 2020 року включно, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача заборгованості, нарахованої за період з 01 серпня 2020 до 20 грудня 2021 року, є необґрунтованим, а, отже, задоволенню не підлягає. Виходячи з руху коштів за кредитним рахунком судом установлено, що фактичний розмір кредитної заборгованості відповідача станом на час закінчення строку кредитного договору склав 31\~021 грн 12 коп. (54\~014,49 - 22\~993,37). Суд звертає увагу, що відповідач тривалий час, а саме з жовтня 2013 року, користувалася кредитним коштами, з листопада 2013 року до грудня 2020 року вносила повністю або частково платежі на погашення кредитної заборгованості, двічі ініціювала пролонгацію кредитного договору шляхом отримання кредитної картки з продовженим строком дії - до липня 2020 року, що свідчить про її погодження з умовами кредитування, на яких їй надавався кредит, та визнання нею свого зобов`язання. Згідно з заявою самої відповідачки від 12.12.2024 нею з 04.10.2013 року до 03.01.2021 було витрачено кредитних коштів на суму 143\~898,82 грн, а сплачено 177 617,91 грн. Отже, суд вважає, що відповідачем не доведено належне виконання нею своїх кредитних зобов`язань із урахуванням погоджених сторонами умов кредитування, з якими відповідач була ознайомлена під час укладення кредитного договору, щодо реальної процентної ставки за користування кредитною карткою, а також сплати інших супутніх послуг, що підтверджується випискою по рахунку (розрахунково-касового обслуговування, плати за зняття готівки в банкоматі та ін). Також суд вважає безпідставними твердження позивача щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Так, суд виходить із того, що статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Статтею 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~частини 1,\~3\~статті 264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 02.04.2020 набрав чинності Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» від\~30.03.2020 № 540-IX, яким доповнено пунктом 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Втім Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжений і триває. Після цього Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Закон \~№ 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану, набув чинності 04 вересня 2025 року. Отже, перебіг строків позовної даності зупинився з 02.04.2020 і був поновлений лише 04.09.2025. Суд звертає увагу, що відповідач, уклавши у 2013 році кредитний договір та користуючись кредитними коштами, щомісячно здійснювала погашення кредиту, хоча й в меншому розмірі, ніж визначено умовами договору. Відтак з урахуванням вищенаведених норм законодавства, зокрема положень статті 264 ЦК України щодо переривання позовної давності, строк позовної давності позивачем не пропущений. Крім того, суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо не доведення позивачем відступлення права вимоги за договором факторингу № 4 від 20.12.2021 року, оскільки на підтвердження переходу права вимоги до позивача останній надав суду докази належного виконання умов договору факторингу, зокрема копію додатку до цього договору, копію акта приймання-передачі реєстру боржників та платіжного доручення про сплату коштів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» необхідно задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04.09.2013, укладеним із АТ «Альфа-Банк», у розмірі 31\~021 грн 12 коп., яка складається з заборгованості за кредитом. При розподілі судових витрат суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. Відповідно до статті ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України). При цьому суд звертає увагу, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також відповідно до закону відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20. У своєму позові ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просило стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7100 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 05-10/23 від 05.10.2023 року, укладеного між позивачем і адвокатом Макєєвим В.М., копію акта № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 року, згідно з яким правнича допомога полягала у наданні позивачу первинної консультації (вартість 1000 грн), правовому аналізі наявних у замовника документів, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та Європейського суду з прав людини (вартість 3000 грн), підготовка та подання позовної заяви (вартість 3100 грн), а всього на суму 7100 грн. При визначенні суми відшкодування цих витрат суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд звертає увагу, що адвокатом надаються позивачу правничі послуги не лише в цій справі, а й в інших аналогічних справах. Суд знаходить, що об`єктивно необхідними для захисту порушених прав та інтересів позивача були витрати, пов`язані з підготовкою та поданням позовної заяви, в розмірі 3100 грн. Отже, з урахуванням ціни позову, рівня складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позову (51,38 %) понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу в сумі 1592,78 грн. На переконання суду, витрати в такому розмірі відповідають критеріям, визначеним статтею 137 ЦПК України, є розумними, співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Оскільки позов задоволено частково, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1555,79 грн.

Outcome: partial