Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Зіменко О.В. в інтересах позивача звернулась до суду із вказаною позовною заявою, яку 03.12.2024 подала уточнену, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом позову сторони у справі мають спільну дитину, малолітнього доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживають разом з позивачем. Сторона позивача стверджує, що з моменту народження дитини, шлюбні відносини не склалися, шлюб було розірвано. Починаючи з самого народження дитини, відповідач по теперішній час не цікавиться долею доньки, фактично відмовився від дитини, не приймає участі в їх вихованні, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу, не сплачує аліменти на утримання дитини та не надає жодної допомоги. Відповідач постійно ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Фактично вихованням та утриманням доньки повністю займається мати та її теперішній чоловік. На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення доньки, з підстав, передбачених ст.ст.141, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 180- 182, 185, 192 СК України, ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.2, 4, 5, 10, 11, 175, 176, 177 ЦПК України, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 30.12.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст.178 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.04.2025 було постановлено витребувати із Служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізької області висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На виконання ухвали суду 22.05.2025 на адресу суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 05.06.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників справи шляхом надіслання судових повісток, та оголошенням на сайт. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Проти заочного рішення суду не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик рекомендованим листом з повідомленням про отримання, які повернулись на адресу суду. Причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним шляхом направлення судових повісток про виклик рекомендованим листом з повідомленням про отримання, які повернулись на адресу суду. Причин неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено за даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.11.2018 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Судом досліджено заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.03.2020, яким було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.02.2022 № 26, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Малолітня [PERSON] , [INFO] навчається у 1 класі Соколівської гімназії ім. С. Вострікова Михайлівської сільської ради з 01.09.2024. Згідно характеристики виданої дирекцією Соколівської гімназії ім. С. Вострікова Михайлівської сільської ради встановлено, що навчанням та вихованням дитини займається мати, [PERSON] . Крім того, мати відвідує батьківські збори, допомагає донці у навчанні на онлайн уроках, на постійному зв`язку із класним керівником, приймає активну участь в житті класу. Батько, [PERSON] навчанням не цікавиться, не приймає участь у вихованні дитини. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 29.10.2024, [PERSON] , [INFO] має заборгованість зі сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 13.05.2025 № 97 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вже близько шістнадцяти років знайома з родиною [PERSON] , до того ж є хрещеною її сина. Вона зазначила, що після одруження [PERSON] з [PERSON] стало очевидним, наскільки вони різні: [PERSON] стримана та розсудлива, тоді як [PERSON] мав гучний і неспокійний характер. Після того як [PERSON] завагітніла, [PERSON] залишив її і перестав проявляти будь-який інтерес до її життя. Виписувати [PERSON] з пологового будинку допомагала [PERSON] разом з батьком [PERSON] . [PERSON] ні разу не бачив свою дитину і не цікавився її життям. Наразі [PERSON] проживає з чоловіком [PERSON] , якого дочка [PERSON] визнає своїм батьком. Він цілком піклується про неї, виховує та забезпечує усім необхідним. [PERSON] вже давно не бачила і не знає про його місцеперебування. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою родини [PERSON] , на суді підтвердила, що давно знайома з ними. Вона нагадала, що бачила [PERSON] лише на весіллі з [PERSON] . На сьогодні [PERSON] виховує доньку разом зі своїм нинішнім чоловіком. [PERSON] не знає [PERSON] як батька та називає батьком нового чоловіка [PERSON] . Про місцеперебування [PERSON] також нічого не знає; участі в житті або вихованні дитини він не бере. Свідок [PERSON] , знайома з родиною [PERSON] із 2016 року, заявила на суді, що після весілля [PERSON] з [PERSON] вона більше його не бачила. Під час вагітності [PERSON] та після народження доньки свідок не бачили [PERSON] поруч із ними. [PERSON] зазначила, що [PERSON] гарно ставиться до доньки та виховує її спільно зі своїм нинішнім чоловіком, якого дівчинка називає татом. [PERSON] ніяк не допомагає у вихованні чи забезпеченні доньки. Інформації про його поточне місцеперебування свідок не має. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1, 2, 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2, 3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише уразі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу, у цій справі знайшло своє підтвердження, адже [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною протягом тривалого часу; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] та стороною відповідача не спростовані. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. За таких обставин, враховуючи інтереси [PERSON] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає її інтересам, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України, ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Як врегульовано ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, підлягає стягненню на користь позивача 969,00 грн.

Outcome: approved