Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь, як непрацездатну матір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є непрацюючою пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, має ряд захворювань. Її дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є її сином, працездатний та може надавати їй допомогу, так як вона самостійно не може забезпечити всі необхідні витрати і коштів, необхідних для життєдіяльності, не вистачає. За таких обставин просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. Ухвалою судді від 15 серпня 2025 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення аліментів відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які підтверджують його фінансовий стан. Розмір доходу відповідача є мінімальним - він отримує заробітну плату, що дорівнює мінімальній, і яка фактично є нижчою від пенсії позивача. У такій ситуації покладення на відповідача додаткового фінансового обов`язку буде несправедливим та порушить баланс інтересів. Так, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22.09.2025 року середня сума місячного доходу [PERSON] становить 6078,75 грн. У даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів належним чином факту потреби у додатковому матеріальному забезпеченні, відповідач сам перебуває у складному матеріальному становищі та не має можливості надавати фінансову допомогу. З відповіді на відзив, наданої [PERSON] вбачається, що подана відповідачем інформація не відображає реального матеріального стану позивачки. Позивачка дійсно не користується програмою «Доступні ліки», оскільки препарати, які вона змушена приймати постійно, не входять до переліку зазначеної державної програми. Витрати на лікування є значними, підтверджуються регулярними придбаннями лікарських засобів, а тому не можуть бути проігноровані лише з тієї підстави, що вони не підкріплені програмною безоплатною допомогою. Також варто наголосити, що позивачка не отримувала жодної допомоги на поховання свого сина, що спричинило додаткове фінансове навантаження. На теперішній час позивачка є самотньою, ніким з рідних не забезпечується, перебуває повністю одна та змушена покладатися виключно на власні ресурси. Окрім витрат на придбання дороговартісних ліків, наявні також постійні витрати на оплату комунальних послуг. Ситуація ускладнюється тим, що позивачка мешкає на прифронтовій території, де постійно перебуває під впливом стресових факторів, що додатково погіршує її стан здоров`я і вимагає постійних витрат на лікування. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України). Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, згідно з ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. З огляду на зазначене вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. Із матеріалів справи встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] . Позивачка має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням від 19.03.2002. Згідно довідки про доходи, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, розмір пенсійного забезпечення позивачки становить 7238,29 грн. щомісячно. Також установлено, що позивачка у зв`язку із віком - 84 роки, має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим несе додаткові витрати на лікування та придбання медичних препаратів, що підтверджується наданими позивачем доказами. Молодший син позивачки [PERSON] був мобілізований 13 липня 2022 року [INFO] , служив старшим солдатом військової частини [NUMBER] . [INFO] він помер у стаціонарі КНП «ЗОКЛ», що підтверджено Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 27.06.2023 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 1505. Як вбачається з відповіді Міністерства у справах ветеранів України від 09.10.2025, [PERSON] до Мінветеранів із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця [PERSON] , який помер [INFO] , не зверталася; інформація щодо прийняття уповноваженими органами рішення про призначення та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця [PERSON] , який помер [INFO] , у Мінветеранів відсутня; Мінветеранів не призначало та не виплачувало [PERSON] грошову допомогу (або інші соціальні виплати) у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається з відповіді [INFO] від 28.10.2025, [PERSON] із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця [PERSON] , який помер [INFO] , не зверталась. Отже, судом встановлено, що позивачка у зв`язку з пенсійним віком, неналежним станом здоров`я, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги. Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що відповідач працює в ТОВ «Спецопттрейд», за період з січня 2024 року по липень 2024 року отримав дохід у розмірі 39142,53 грн. Відповідач сам надав до суду довідку про свої доходи, наполягаючи на тому, що він не має змогу сплачувати аліменти на утримання матері. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, проживає сама, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син. На сьогоднішній день відповідач не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання. Враховуючи матеріали справи, суд встановив, що позивачка є пенсіонером, непрацездатною, за станом здоров`я потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, має обов`язок надавати. Суд враховує, що розмір пенсійного забезпечення позивачки становить 7238,29 грн. на місяць, при цьому у неї відсутні будь-які інші доходи чи члени сім`ї, які можуть йому надати матеріальну чи будь-яку іншу допомогу. Беручи до уваги вказане вище, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь матері [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 серпня 2025 року - довічно, у зв`язку з чим вказана позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Враховуючи, що позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому останній необхідно стягнути відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України, який складає 1 211,20 грн.

Outcome: approved