Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу з відповідачем у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024 шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано. 18.02.2023 відповідач разом із сином від першого шлюбу, спільною донькою та матір`ю позивача виїхали до Німеччини. Через деякий час відповідач зателефонувала позивачу та попросила забрати доньку, пояснюючи тим, що їй потрібно влаштувати своє сімейне життя. 18.07.2023 [PERSON] подала до генерального консульства України у Франкфурті-на Майні заяву про надання згоди на багаторазові поїздки за кордон - до України, Німеччини, Польщі та інших країн Європи в період з 18.07.2023 по 18.07.2024 своїй малолітній донці [PERSON] у супроводі її бабусі [PERSON] . 01.08.2023 донька у супроводі бабусі повернулась до України. З того часу [PERSON] повністю припинила участь у сімейних стосунках з позивачем та їх спільною донькою. Вихованням та утриманням доньки займається відповідач самостійно. Відповідач, яка мати, взагалі не бере участі у вихованні дитини, не відвідує її та не цікавиться здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує доньку. Відповідачка телефонувала бабусі [PERSON] декілька разів, приблизно раз у два-три місяці, спитати як справи. Бабуся пропонувала поспілкуватися [PERSON] з матір`ю, інколи вони розмовляють, але частіше донька віддає слухавку, бо не знає про що розмовляти. Відповідачка жодного разу не приїздила до України та взагалі не збирається повертатись. Натомість, [PERSON] не виконує жодного обов`язку, як мати спільної доньки. Зокрема, відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, у піклуванні про її моральний, фізичний стан, здоров`я, не бере участі в її духовному та фізичному розвитку, освіті, лікуванні та соціальному становищі. Ухвалою від 26.09.2025 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначені судові засідання. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, будь-яких заяв, клопотань не надала, правом відзиву не скористалася. Третя особа Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради у судове засідання не з`явилася, подала заяву, про розгляд справи без її участі. Протокольною ухвалою від 05.08.2025 закрито підготовче провадження, призначений судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, надав пояснення. У судовому засіданні 21.11.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначене на 28.11.2025. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданим виконкомом Амур-Нижньодніпровський районним у місті Дніпра відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 713 (а.с.13). У характеристиці з місця проживання від 24.09.2024 зазначено, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] з 2023 постійно із донькою [PERSON] , [INFO] та батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За період проживання скарг від сусідів не було. За свідченнями сусідів [PERSON] турботливий, товариський, ввічливий, охайний, приймає участь у громадському життя будинку. Сам займається вихованням доньки. Дитина охайна, останній гуляє з дитино на майданчиках, вчив їздити на велосипеді, водив на заняття по підготовці до школи. За період проживання [PERSON] за вище зазначеною адресою, його дружини не бачили жодного разу (а.с. 10). [PERSON] надала свою згоду на багаторазові поїздки за кордон - до України, Німеччини, Польщі та інших країн Європейського Союзу в період з 18.07.2023 по 18.07.2024 малолітній донці [PERSON] у супроводі бабусі [PERSON] , яка вирішуватиме всі питання щодо доньки [PERSON] за кордоном, про що зазначено у заяві від 18.07.2023, справжність підпису [PERSON] засвідчена консулом Генерального консульства України у Франкфурті -на Майні (а.с. 14). У Довідці Слобожанської початкової школи Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 12.09.2024 № 170 зазначено, що [PERSON] , навчається у 1-Б класі Слобожанської початкової школи. Документи для зарахування в школу подані батьком [PERSON] дитину до школи приводить батько, після уроків забирають бабуся та дідусь. Мати, [PERSON] у період з 02.09.2024 по 12.09.2024 на зв`язок до вчителя не виходить, навчанням доньки не цікавиться (а.с. 15). У довідці від 10.01.2024 ФОП [PERSON] «Приватна психологічна практика» вказано, що з вересня 2023 року [PERSON] відвідує розвивальні заняття, які остання проводить. Дитину приводить на заняття батько [PERSON] (а.с. 16). В Акті оцінки потреб сім`ї/особи ( з додатком) Комунального закладу «Центр соціальних послуг» Слобожанської селищної ради встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дитина має всі необхідні для її життя та розвитку умови, одяг відповідає сезону, має числу постільну білизну, іграшки, дитячі книжки. Урівноважена та спокійна, сором`язлива та слухняна. Також, багато часу проводить з батьком (а.с. 17-22). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 23-24). Позивачем до матеріалів справи долучена заява [PERSON] , в якій остання зазначає, що вона є біологічною матір`ю [PERSON] , [INFO] , проте фактично вона не вважає дитину свою. За весь період часу життя дитини вона не виявляла щодо дитини батьківського піклування та не планує цього робити, своїх обов`язків щодо виховання дитини не виконувала та не планує цього робити, своїх обов`язків щодо забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти не виконувала та не планую цього робити; інших обов`язків матері, зокрема щодо матеріального утримання, передбачених законодавством України, щодо дитини не виконувала та не планує. Вважає, що питання влаштування дитини, піклування, удочеріння дитини, перетину кордону дитиною та інші питання щодо життя дитини має вирішувати виключно біологічний батько дитини [PERSON] без погодження з нею. Зазначила, що в повному обсязі усвідомлює, що її поведінка по відношенню до дитини є підставою для позбавлення її батьківських прав та не заперечує проти такого рішення. Просить розглядати зазначене питання без її участі. У питанням можливих побачень з дитиною, можливого поновлення її батьківських прав у випадку їх позбавлення та інших питаннях, пов`язаних із дитиною, вона не зацікавлена. Заява датована 16.05.2025, справжність підпису засвідчена віцеконсулом Генерального консульства України у Франкфурті-на -Майні (а.с. 83). Рішенням виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 11.06.2025 № 256 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.94). У висновком Комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав вказано, що мати [PERSON] надала заяву, про те, що вона не має можливості брати участь у вихованні доньки та не заперечує проти позбавлення її проти батьківських прав. Згідно з Актом обстеження умов дитина проживає разом з батьком, бабусею та дідусем. Зі слів дитини на початку війни вона разом з мамою, братом та бабусею виїхала за кордон. Згодом бабуся разом з онукою повернулися до України, мати разом зі старшим сином залишилися за кордоном. За підсумками орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] (а.с. 93). У судовому засіданні позивач пояснив, що до початку повномасштабного вторгнення вони проживали з відповідачкою як звичайна родина, ніяких серйозних конфліктів не було, він працював, дружина займалася дітьми старшим сином та донько. [PERSON] . Після переїзду к ним сестри відповідачки та сина сестри почалися конфлікти, які призвели, що він переїхав до батьків. Потім він не надав дозвіл на виїзд доньки за кордоном, і відповідачка виїхала сама. На питання головуючого судді, що в позові зазначені інші обставини, позивач сказав, що переплутав, та просив вважати, правильними обставинами, які викладені у позові. Також позивач вказав, що на день народження доньки у цьому році вона присилала на подарунок смаколики та речі, гроші не переказує, доньці не телефонує, з відповідачкою спілкується стосовно справи про позбавлення батьківських прав. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом майже півтора року не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних з`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 у справі № 214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Позивач пов`язує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав з обставинами щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Суд ще раз наголошує, що позбавлення батьківських прав-це крайній захід. На переконання суду, при розгляді справи не встановлені обставини, які дозволяють застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав. Суд не враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки в нього не обґрунтовані підстави цього висновку. , оскільки в ньому не обґрунтовані підстави щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Само по собі проживання відповідачки окремо від доньки не є підставою для позбавлення батьківських прав, адже за обставинами справи встановлено, що відповідачка проявляє батьківську турботу до доньки, коли вітає з днем народження та дарить смаколики. У довідці від 12.09.2024 № 170 з місця навчання [PERSON] вказаний період десять днів, що не виключає можливості в інші дні відповідачці спілкуватися з дитиною, зокрема за допомогою телефону. Так, суд зазначає, що позивач під час судового розгляду надав суперечливі пояснення щодо залишення доньки відповідачкою. Крім того, на переконання суду, повернення дитини після виїзду з відповідачкою за кордон в Україну свідчить про штучне створення підстав для позову про позбавлення батьківських прав. Крім того, позивачем не спростована відсутність будь-яких особистих відносин між донькою та мамаою, що є найважливішою складовою поняття "сімейне життя". Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Тому суд стосовно заяв відповідачки про відмову від участі у вихованні доньки зазначає, що поясненнями позивача спростовується її твердження, що вона не вважає її донькою, оскільки вона до 2023 року піклувалася про доньку та і наразі намагається підтримувати стосункуи. У справі "Савіни проти України" (N 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п. п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Аналізуючи встановлені факти, у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на її свідомість. Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків. Водночас, суд вважає, що у цьому випадку, не встановлено свідоме ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків. Так між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Проте за обставинами справи, суд вважає, вважає, що сторони у цій справі намагаються застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дітей, з метою вирішення інших питань, які не полягають у площині приватно-правових інтересів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed