Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

02.10.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини , в якому просив Визнати батьківство [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровабад, Азербайджан, громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто Миколаїв Миколаївської області, Україна, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , громадянка України. Внести до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини, яким вказати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровабад, Азербайджан, громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що жовтні 2006 року [PERSON] в місті Миколаєві познайомився з [PERSON] . У 2007 позивач з Відповідачкою почали зустрічатися, мали романтичні стосунки, які носили в тому числі інтимний характер. Орієнтовно у грудні 2008 року Відповідачка повідомила Позивача, що вона вагітна. У червні-липні 2009 року Відповідачка з невідомих причин розірвала відносини та спілкування з Позивачем. 05.08.2009 Відповідачка народила доньку, [PERSON] . При цьому, як відомо Позивачу, відомості про батька дитини до Державного реєстру актів цивільного стану про народження доньки [PERSON] , за заявою матері, Відповідачки, не вносились. У 2011 Позивач відновив спілкування з Відповідачкою та вона повідомила Позивача, що [PERSON] є донькою Позивача. Після вказаного, Позивач регулярно став відвідувати сім`ю Відповідачки, допомагати по господарству, підтримувати матеріально, в тому числі грошовими коштами, та займався доглядом за дитиною та її вихованням. З 2013 року Позивач та Відповідачка стали проживати однією сім`єю по [ADDRESS] , вели спільне господарство. У липні 2021 Відповідачка вирішила припинити відносини, виставила його особисті речі за поріг та заборонила приходити та спілкуватись з нею та донькою. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.10.2025 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. 21 листопада 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву , в якому зазначає що, [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відомості про батька дитини у книзі реєстрації народжень записані на підставі слів [PERSON] . Дитина від народження і дотепер перебуває повністю на утримані відповідача та проживає разом з відповідачем. Категорично заперечує проти слів позивача про те, що позивач та відповідач проживали коли-небудь однією сім`єю та вели спільне господарство. Також вказує те , що ніколи не перебували у шлюбних стосунках, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та не проживали разом. Позивач ніколи не займався доглядом та вихованням дитини, Позивач ніколи не вітається з дитиною на вулиці, у людних місцях-або він не знає, як дитина виглядає, або уникає її. Про те, що [PERSON] - його рідна донька позивач знав від народження дитини, зазначає, що пропонувала визнати батьківство, але він відмовлявся. Одружуватись на відповідачу позивач відмовився. Починаючи з серпня позивач почав поводити себе неадекватно, лякав дитину, відповідача, її батьків, позивач продовжував переслідувати, неодноразово застосовувати фізичне та моральне насильство. Після звернення до поліції позивач перестав проникати в двір будинку. Факт того, що позивач дійсно є біологічним батьком дитини - визнає. Просить суд задвольнити позовну заяву в частині визнання батьківства в повному обсязі. Не призначати судову молекулярно-генетичну експертизу по справі, щоб не травмувати дитину. Залишити прізвище та по-батькові дитини без змін, оскільки дитина категорично не хоче мати прізвище та по-батькові позивача. 21 листопада 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на користь утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2025 року і до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що їхня донька перебуває на обліку у кардіолога з діагнозом: пролапс мітрального клапана І ступеня, у зв`язку з чим потребує постійної матеріальної підтримки з боку обох батьків, а не лише матері. Разом із тим, відповідач раніше лише кілька разів придбавав продукти харчування для дитини та епізодично сплачував комунальні послуги, що не може вважатися належним виконанням батьківських обов`язків. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та об`єднано її в оден провадження з первісним позовом. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Судом врховано визнання відповідачем вимог первісного позову та визнання відповідачем [PERSON] вимог зустрічного позову в повному обсязі. У судовому засіданні було з`ясовано думку дитини [PERSON] , яка у своїх поясненнях зазначила, що не бажає, щоб [PERSON] був визнаний її батьком, оскільки її вихованням фактично займалися мати, бабуся та дідусь, з боку якого вона лише і отримувала чолвіче виховання. Також повідомила, що [PERSON] виламував двері до будинку, у зв`язку з чим вона викликала поліцію, і що не хоче його бачити та не потребує такого батька. Крім того, дитина висловила категоричне та усвідомлене бажання залишити своє нинішнє прізвище - [PERSON] та по-батькові - [PERSON] ( так звали її дідуся). В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову первісного підтримав , просив про його задоволення. Суду пояснив, що від народження доньки визнавав своє батьківство та бажав визнати дитину, але проти цього заперечувала [PERSON] він всі ці роки намагався відвідувати доньку та виховувати її , допомагати, але таку його поведінку останнім часом перестала сприймати відповідачка та почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки, то він не заперечує, інших утриманців він не має, працює офіційно та отримує стабільний дохід. В судовому засіданні [PERSON] визнала вимоги первісного позову в тому, що [PERSON] , дійсно є батьком її доньки анни. але суду пояснила, що перші два роки життя дитини він взагалі не намагався ні спілкуватися з ними, ні бачити дитину, про визнання батьківства з його боку і мова не йшла. Потім він рідко почав приходити до дитини, але навіть без подарунків, матеріальну допомогу він їм не надавав. Донька наразі не бажає такого розвитку подій і не бажає нічого змінювати в житті. Просить суд в разі, якщо [PERSON] буде визнаний батьком дитини - то щоб суд стягнув з нього одразу аліменти на утримання доньки. Представники сторін в судовому засіданні підтримали свої вимоги, викладені в письмових заявах по суті справи та позовних зяваях. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши думку дитини [PERSON] дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . В графі мати зазначено - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громалдян про реєстрацію народження , реєстрація актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , проведена 01.09.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 2822. Відомості про батька зазначені за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України. З інформації про зареєстроване/задеклароване місце проживання/зняття із зареєстрованого/задекларованого місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] - за місцем проживання матері. До матеріалів справи долучено медичні довідки, а також відомості про те, що батьківські обов`язки щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з 2015 року і по теперішній час виконує виключно [PERSON] . До матеріалів справи долучено відповіді Національної поліції України, Головного управління Нацполіції в Миколаївській області, Миколаївського районного управління поліції, відділення №1, на заяви [PERSON] щодо спричинення тілесних ушкоджень. У відповіді повідомлено, що зареєстровано кримінальне провадження від 06.01.2021 року, проте в ході проведення перевірки встановлено, що матеріали не містять даних, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення, через що неможливо зареєструвати відповідну інформацію до ЄРДР. Також встановлено відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, а встановити місцезнаходження особи, яку зазначила [PERSON] у зверненні, не вдалося. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як визначено частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу - ч. 4 ст. 128 СК України. Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved