Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог, заперечень відповідача. 15 серпня 2025 року\~до суду надійшла позовна заява Фермерського господарства «Петрово» до [PERSON] , [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності. Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу укладеного між Менською оптово-роздрібною міжрайбазою обласного торгово-виробничого об`єднання спільних підприємств та Фермерським господарством «Петрово» від 28 грудня 2004 року позивач набув у власність склад 6-1, площею 723,5 м2, склад 6-2, площею 7,9 м2 складу метизів Т-1, що становить 1/50 частину об`єктів нерухомості, які розташовані по [ADDRESS] , а також склад 7-1, площею 196,3 м2, склад 7-2, площею 7,7 м2 складу метизів Т-1, що становить 3/500 частин об`єктів нерухомості, які розташовані по [ADDRESS] . Співвласниками інших частин об`єктів нерухомого майна, що розташовані по [ADDRESS] є відповідачі по справі. Позивач просить вирішити питання про виділення йому в натурі належних йому на праві спільної часткової власності об`єктів нерухомого майна, які розташовані по [ADDRESS] . Відповідачами по справі не було подано відзиву чи інших заперечень стосовно предмету позовних вимог. Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено до підготовчого судового засідання. 15 жовтня 2025 року ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренсіс» було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві. Відповідачі по справі належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи по суті. Надали до суду письмові заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд\~встановив, що відповідно договору купівлі-продажу укладеного між Менською оптово-роздрібною міжрайбазою обласного торгово-виробничого об`єднання спільних підприємств та Фермерським господарством «Петрово» від 28 грудня 2004 року позивач набув у власність склад 6-1, площею 723,5 м2, склад 6-2, площею 7,9 м2 складу метизів Т-1, що становить 1/50 частину об`єктів нерухомості, які розташовані по [ADDRESS] , а також склад 7-1, площею 196,3 м2, склад 7-2, площею 7,7 м2 складу метизів Т-1, що становить 3/500 частин об`єктів нерухомості, які розташовані по [ADDRESS] (арк. с. 44-46). Відповідно до Висновку експерта С-25027 експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення можливості виділу нежитлових будівель по [ADDRESS] від 14 липня 2025 року експерт визначив наступний варіант виділу частки майна в натурі, а саме виділити Фермерському господарства «Петрово» склад 6-1, площею 723,5 м2, склад 6-2, площею 7,9 м2 складу метизів Т-1, що становить 1/50 частину об`єктів нерухомості, склад 7-1, площею 196,3 м2, склад 7-2, площею 7,7 м2 складу метизів Т-1, що становить 3/500 частин об`єктів нерухомості, які розташовані по [ADDRESS] 4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами 1, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом частини третьої статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється». Отже виходячи із наведеного вище, Суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: approved