Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непогашення заборгованості за комунальні послуги позивача на підставі рішення суду та зобов`язати відповідача здійснити списання заборгованості позивача за користування комунальними послугами відповідно до рішення суду та внести відповідні відомості до особового рахунку позивача. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що рішенням суду від 24.05.2021 у справі № 638/4190/20, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції від 14.12.2021, були частково задоволені позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] та стягнуто з нього заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 23.03.2017 року по 31.01.2020 року в розмірі 33 679 (тридцять три тисячі шістсот сімдесят дев`ять) гривень 70 копійок, при цьому в задоволенні решти вимог в сумі 15\~749,79 грн, суд відмовив, застосувавши наслідки спливу до цих вимог позовної давності. Указує, що 09.09.2022 звернувся до відповідача із заявою щодо списання заборгованості з врахуванням трирічного строку позовної давності відповідно до зазначених судових рішень у справі № 638/4190/20, натомість відповідачем у списанні заборгованості було відмовлено. На переконання позивача в результаті відмови у позові через сплив позовної давності відповідач має зменшити борг позивача на відповідну суму. Вважає бездіяльність відповідача щодо непогашення заборгованості за комунальні послуги позивача на підставі рішення суду незаконною та просить задовольнити позовні вимоги, зобов`язавши відповідача здійснити списання зазначеної заборгованості та внести відповідні відомості до його особового рахунку. Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження у справі за позовною заявою позивача:\~ [PERSON] \~до відповідача:\~Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі"\~про\~визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії; ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, визначеними главою 10 ЦПК України без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв, клопотань не подав. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не вчинялись. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне. Позивач є споживачем комунальних послуг, що надаються відповідачем, зокрема послуги з теплопостачання. Через наявну заборгованість за надані послуги відповідач звернувся до суду із позовом до позивача. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 у справі № 638/4190/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.12.2021, вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] були частково задоволені та стягнуто з останнього заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 23.03.2017 року по 31.01.2020 року в розмірі 33\~679,70 грн. У задоволенні решти вимог в сумі 15\~749,79 грн, суд відмовив, застосувавши наслідки спливу до цих вимог позовної давності. 09.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо списання заборгованості з врахуванням трирічного строку позовної давності відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 14.12.2021 у справі № 638/4190/20. Відповіді на вказану заяву до матеріалів справи сторонами не подано. Адвокат Хрустовська О.П. 20.05.2025 в інтересах позивача направила відповідачеві адвокатський запит з вимогою надати інформацію щодо результатів розгляду заяви позивача від 09.09.2022, а також надання інформації щодо заборгованості станом на 01.04.2024. У відповідь на вказаний адвокатський запит відповідач повідомив, що заборгованість згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 у справі № 638/4190/20 за період споживання послуг з 23.03.2017 по 31.01.2020 сплачена в повному обсязі; водночас зазначив про відсутність законних підстав для скасування суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії поза межами строку позовної давності. Згідно з довідкою про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання та довідкою про нарахування та оплату за послугу з постачання теплової енергії станом на 23.05.2025 позивач має заборгованість перед відповідачем в сумі 65 39,83 грн. Суд вважає помилковими доводи позивача про те, що в результаті відмови у позові через сплив позовної давності відповідач має зменшити борг позивача на відповідну суму. Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як визначено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За висновками Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними в постанові від 06.03.2019 у справі № 757/32377/15-ц, за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши справу № 345/3476/17 з подібними спірними правовідносинами, де однією із позовних вимог було зобов`язання комунального підприємства надавача комунальних послуг списати борг у зв`язку зі спливом позовної давності, постановою від 28.01.2019 залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову в позові, виклавши наступні висновки: Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. У частині першій статті 267 ЦК України закріплено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що оскільки сплив позовної давності не призводить до припинення суб`єктивного права або інтересу, не припиняється і кореспондуючий обов`язок особи. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Аналіз глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» дозволяє стверджувати, що сплив позовної давності не передбачено як підставу припинення зобов`язання. Тож суд, урахувавши в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказані висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, доходить висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed