Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

[PERSON] , діючи в особі свого представника [PERSON] звернулася в суз з позовом до [PERSON] про звільнення майна з під арешту, тертя особа: Перша черкаська державна нотаріальна контора. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником є власником 3/8 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування частини квартири від 16.08.2009 року, посвідченого державним нотаріусом ФІЩУК С.О. Другої Черкаської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3245. При отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивачці стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав міститься запис про обтяження - арешт, зареєстрований 17.09.2009 за № 9064944 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 435772944 від 17.07.2025 року. Згідно з вищезазначеною Інформаційною довідкою № 435772944 від 17.07.2025 року, підставою обтяження є ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2009 року у справі № 2-2432/2009 року. Згідно Ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2009 року у справі № 2-2432/2009 року за позовом АКІБ «УКРСІББАНК» в особі: Черкаського управління Центрального регіонального департаменту АКІБ «УКРСІББАНК» до ПП НВФ «ІМЕКС ХІМГРУПП», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, судом прийнято рішення про накладення арешту та заборони будь - які дії по відчуженню на частину квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] .. [PERSON] був попереднім власником частини квартири. Заборона зареєстрована у Реєстрі речових прав 17.09.2009, тобто після укладення договору дарування частини квартири позивачкою. Державним нотаріусом ФІЩУК С.О. Другої Черкаської державної нотаріальної контори при реєстрації Договору дарування частини квартири перевірено заборони відчуження або арешту об`єктів відчуження у відповідності до вимог п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 18.06.1994 р. № 18/5, та яка була чинна на день укладання Договору дарування частини квартири, та п. 6.3 Положення про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 41/5 від 27.05.1997, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 27.05.1997 за № 194/1998 (який був чинним на момент посвідчення договору). Отже, заборона була накладена помилково, адже на день укладення Договору дарування частини квартири була відсутня інформація щодо наявності арешту на нерухоме майно, оскільки арешт на вищезазначене майно накладено після укладення Договору дарування. Наразі наявність арешту перешкоджає позивачці реалізувати свої права власника щодо вказаного нерухомого майна. Просить суд: - зняти арешт нерухомого майна №9064944, зареєстрований 17.09.2009 року, реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; тип обтяження: арешт нерухомого майна; Підстава обтяження: ухвала, б/н, 14.09.2009, Придніпровський районний суд м. Черкаси, суддя Позарецька С.М., справа № 2-2432/2009 р.; Об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина, адреса: [ADDRESS] . - виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис зареєстрований 17.09.2009 року за № 9064944 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; тип обтяження: арешт нерухомого майна; Підстава обтяження: ухвала, б/н, 14.09.2009, Придніпровський районний суд м. Черкаси, суддя Позарецька С.М., справа № 2-2432/2009 р.; Об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина, адреса: [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.10.2025 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути у його відсутності Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 16.07.2009 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони уклали договір дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом ФІЩУК С.О. Другої Черкаської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-3245. Згідно умов договору, [PERSON] подарував, а [PERSON] , [PERSON] прийняли у дар частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23338950 від 20.07.2009 року [PERSON] на праві власності належить 1/8 частини квартири [ADDRESS] згідно договору дарування від 16.07.2009 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.07.2025 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав міститься запис про обтяження - арешт, зареєстрований 17.09.2009 за № 9064944 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 435772944 від 17.07.2025 року. Підстава обтяження: ухвала, б/н, 14.09.2009, Придніпровський районний суд м. Черкаси, суддя Позарецька С.М., справа №2-2432/2009 р. Об`єкт обтяження: квартира, частина , адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Тобто, власником зазначеної частки квартири на момент накладення заборони були [PERSON] , [PERSON] , а не [PERSON] . Як вбачається з листа Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 19.05.2025 року, так як арешт накладений не відділом ДВС, а реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори, у Другого відділу ДВС, відсутні повноваження для зняття такого арешту. Як вбачається з листа Першої черкаської державної нотаріальної контори від 15.09.2025 року, обтяження було накладене Придніпровським районним судом м. Черкаси на підстави ухвали від 14.09.2009 року. Нотаріальна контора не є суб`єктом обтяження (обтяжувачем) та не приймала самостійного рішення про накладення арешту. У зв`язку з цим, у нотаріальної контори відсутні правові підстави для внесення будь-яких змін до вищевказаного обтяження. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV «Звільнення майна з-під арешту» (що діяв на час накладення арешту майна позивача) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з- під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved