Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог У червні 2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пучкова Ірина Анатоліївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 (одна друга частина) однокімнатної квартири загальною площею 34,4 м.кв., житловою площею 18 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. Позивач є спадкоємицею першої черги і має право та підстави для спадкування після смерті батька. Маючи намір оформити спадкові права, позивач звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, оскільки нею пропущено термін для подачі заяви про прийняття спадщини. Причини пропуску строку на прийняття спадщини обґрунтовує необізнаністю про розірвання шлюбу батьків. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Таким чином вважає, що причини пропуску нею строку прийняття спадщини, є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, поважними, та такими, що дають право на підставі ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України просити суд визначити додатковий строк на прийняття спадщини. Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15.07.2025 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про витребування доказів. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24.07.2025 року витребовано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової Ірини Анатоліївни ( [ADDRESS] ) належним чином посвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , зареєстрована у Спадковому реєстрі за №\~73956906 (номер у нотаріуса 11/2025). На виконання ухвали від 24.07.2025 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою Іриною Анатоліївною була надана суду копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №73956906 (номер у нотаріуса 11/2025). Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10.09.2025 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по справі. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься її заява, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та треті особи в судове засідання не заявилися, про дату і час судового засідання були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали, проти задоволення позову не заперечували. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.05.1990р. У свідоцтві про народження у рядку «батько» зазначено: [PERSON] . У рядку «мати» зазначено: [PERSON] . Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » на підставі укладення шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.03.2019р. Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 (одна друга частина) однокімнатної квартири загальною площею 34,4 м.кв., житловою площею 18 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана 1/2 частка квартири належала [PERSON] на підставі договору дарування, який був укладений між [PERSON] та його донькою, [PERSON] . За даним договором, [PERSON] , подарувала своєму батькові, [PERSON] , 1/2 належної їй квартири. Договір дарування був укладений 18 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуляєвою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 714. На даний момент [PERSON] - спадкоємиця померлого. На момент смерті батька не проживала разом з ним. На момент смерті батька позивач вважала, що спадщину прийме її мати [PERSON] , яка є його дружиною та яка проживала разом з ним до моменту смерті і була зареєстрована з ним за одною адресою [ADDRESS] . З огляду на це, вона не вчиняла жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини. Проте, у травні 2025 року мати позивачки звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. з метою прийняття спадщини, але їй було відмовлено. Виявилось, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року її шлюб було розірвано. Таким чином позивач дізналась, що батьки були розлучені з 2019 року. [PERSON] не було відомо про розірвання шлюбу її батьків, адже на момент розгляду справи вона проживала окремо від батьків у своїй власній родині. Її батьки перебували в шлюбі впродовж 31 року, і продовжували проживати разом після розлучення. При цьому батьки не повідомили позивачку про своє розлучення. Інформацію про розлучення батьків позивач отримала лише зараз, вже після смерті батька, коли приватний нотаріус виявила, що батьки не є подружжям з 2019 року і тому мати позивачки не може бути спадкоємицею [PERSON] . Причини того, чому батьки не повідомили такі важливі обставини їх життя, як розлучення, позивачці не відомі. Позивачка не мала об`єктивної можливості дізнатися самостійно про розлучення своїх батьків. До моменту звернення [PERSON] до нотаріуса, позивачка не мала відомостей про припинення шлюбу її батьків і була переконана, що мати є спадкоємицею першої черги і фактично вступила в спадщину, як дружина її батька, яка була зареєстрована з ним за однією адресою та проживала з ним в одному помешканні. Лише у травні 2025 року позивач дізналась про те, що мати не є спадкоємицею першої черги, і що вона, як донька спадкодавця, має право на спадкування, однак шість місяців з дня відкриття спадщини вже минули. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А., мати позивачки не належить до спадкоємців першої черги, проте [PERSON] , як донька [PERSON] є спадкоємицею першої черги і має право та підстави для спадкування після смерті її батька. Проте вона має звернутися до суду через сплив терміну для подачі заяви про прийняття спадщини Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки позивач не проживала постійно з батьком на час відкриття спадщини, то вона повинна була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Виходячи з зазначених обставин, позивач пропустила строк для прийняття спадщини з об`єктивних поважних причин, а тому суд вважає за можливе визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд, оцінюючи поважність причин пропуску строку позивачем [PERSON] , виходить з наступного. Ключовим аспектом даної справи є не факт необізнаності позивача про смерть спадкодавця (про що позивач знала), а об`єктивна хибність сприйняття юридичного факту черговості спадкування, яка виникла не з вини позивача, а внаслідок сімейних обставин, що існували поза її волею. Судом встановлено, що батьки позивача спадкодавець [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1988 року (31 рік). Позивач, будучи їхньою донькою, виросла в повній сім`ї. Навіть після розірвання шлюбу за рішенням суду від 17.10.2019 року, батьки продовжували проживати разом за однією адресою ( [ADDRESS] ), вели спільний побут, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін. Позивач, проживаючи окремо зі своєю сім`єю, не була повідомлена батьками про факт розлучення. З огляду на сталість стосунків батьків та їх спільне проживання, у позивача не було жодних об`єктивних підстав ставити під сумнів факт перебування їх у шлюбі на момент смерті батька. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач добросовісно вважала, що її мати, [PERSON] , як дружина, яка проживала зі спадкодавцем, фактично прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач, поважаючи права матері, свідомо не подавала заяву про прийняття спадщини, не бажаючи створювати конкуренцію спадкоємців, будучи впевненою у захищеності майнових інтересів сім`ї. Суд наголошує, що поведінка позивача була логічною та очікуваною для особи, яка довіряє своїм батькам та виходить із презумпції добропорядності сімейних відносин. Вимога до доньки перевіряти в судовому реєстрі наявність рішення про розлучення батьків, які продовжують жити разом, була б проявом надмірного формалізму та не відповідала б моральним засадам суспільства. Факт розлучення батьків став відомий позивачу лише у травні 2025 року, після відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії її матері. Ця обставина (приховування розлучення батьками) є об`єктивною перешкодою, яку позивач не могла передбачити та подолати, оскільки вона стосувалася особистого життя третіх осіб, в яке позивач не мала права втручатися без вагомих причин. Відтак, пропуск строку стався через збіг тяжких для правосвідомості позивача обставин: приховування факту розлучення спадкодавцем та матір`ю, що створило у позивача хибне уявлення про коло спадкоємців та порядок прийняття спадщини. Також суд враховує принцип пропорційності та справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відмова у поновленні строку у даній справі призведе до того, що спадкове майно (1/2 частка квартири), яке належало батькові позивача і яке було йому подароване самою ж позивачкою (договір дарування від 18.08.2020 року), залишиться у юридично не визначеному статусі. Враховуючи, що позивач є єдиною спадкоємицею першої черги (інші відсутні), яка здійснює догляд за квартирою та є співвласником майна ( інша 1/2 частка квартири належить позивачу), сплачує комунальні послуги, позбавлення її права на спадкування через формальний пропуск строку, зумовлений сімейною таємницею, було б надмірним та несправедливим покаранням, що порушує баланс інтересів. Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, правило встановлення обмежень (строків) не повинно перешкоджати учасникам процесу використовувати доступні засоби захисту. Застосування строку не повинно бути настільки суворим, щоб нівелювати саме право на спадкування. Суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, у рішенні у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії права на справедливий суд, і одним з аспектів цього права є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, що втручаються у її права. Крім того, у справі «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and Others v. Spain) від 25 січня 2000 року та справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) від 28 жовтня 1998 року Суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішнього законодавства (зокрема щодо процесуальних строків) фактично позбавляє заявників права доступу до суду. Застосування строків не повинно бути настільки суворим, щоб нівелювати саму сутність права на судовий захист. У даній справі, застосування судом надмірного формалізму при оцінці причин пропуску строку, без врахування об`єктивної необізнаності позивача про зміну її спадкового статусу внаслідок приховування розлучення батьками, призвело б до порушення самої суті права на спадкування та позбавлення власності, що є несумісним із гарантіями ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції." Суд вважає, що необізнаність позивача про свій статус єдиного спадкоємця першої черги через приховування факту розлучення батьками, є тією істотною трудністю, яка об`єктивно перешкоджала їй вчинити волевиявлення на прийняття спадщини у встановлений законом строк. Враховуючи, що надання додаткового строку є єдиним способом захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved