Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд виділити в натурі будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою. Позов мотивований тим, що їй та відповідачці належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за цією ж адресою. На даний час в неї виникла необхідність у виділенні частки в натурі, а оскільки з відповідачкою вона не може дійти згоди до такого виділу, то змушена звернутись із даним позовом до суду. Просить суд виділити в натурі їй частку в будинку та земельної ділянки відповідно до належних їй та відповідачці часток. Окрім того просить стягнути з\~ судові витрати. 18 липня 2019 року ухвалою судді провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20 січня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представниця позивачки, адвокат Юрченко Ю.В. позовні вимоги підтримала та просила виділити позивачці в натурі будинковолодіння та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] відповідно до встановленого порядку користування будинком та землею, відповідно до вимог, які зазначені\~ в заяві про уточнення позовних вимог. Просила суд стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що не визнає висновку експерта, оскільки не може бути тільки один варіант розподілу будинку та земельної ділянки, а на її думку їх набагато більше. Вважає, що так як позивачка набудувала самочинних приміщень то експерти не ризикнули зазначити інші варіанти розподілу. Вважає, що її частка є значно більшою за частку позивачки, оскільки\~ прибудови а 3, а 4 та а 5 були побудовані її чоловіком самочинно, а нею в період 2007 2011 років судовими рішеннями узаконена, тому такі приміщення на її думку не підлягають розподілу, а мають бути виділені їй без врахування у спільну власність, загальну вартість будівель та загальну площу приміщень. Просила суд врахувати надані нею заперечення на проведену експертизу та висновок експерта та прийняти законне і справедливе рішення. Представник відповідачки, адвокат Вакуленко В.П. просив суд врахувати реальний розподіл будинку та земельної ділянки, який склався між сторонами та виділити приміщення, кімнати та будівлі якими користуються сторони. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі продажу 1/2 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 15 жовтня 2003 року та свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08 липня 2014 року належить на праві власності 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS] та 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110500000:01:004:0270. Відповідно до копії витягу про державну реєстацію прав від 22 листопада 2010 року та копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 липня 2014 року 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS] та 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110500000:01:004:0270 належать на праві власності [PERSON] відповідачці по справі. Позивачка просить суд поділити в натурі будинковолодіння між нею та відповідачкою і визнати за нею право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю по [ADDRESS] , а саме: прим. 1-1, площею 6,1 кв.м., прим. 1-2, площею 1,2 кв.м., прим. 1-3, площею 7,9 кв.м., житлове приміщення 1-4, площею 13,6 кв.м., житлове приміщення 1-5 площею 9,4 кв.м, прибудови «Б», площею 2,6 кв.м., прибудови «б», площею 1,9 кв.м., прибудови «У». Визнати за нею право приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме земельну ділянку за кадастровим номером 7110500000:01:004:0271, що складає одиницю по [ADDRESS] . Відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки експертизу проведено з урахуванням приміщень, які належать їй особисто та не можуть бути включені до загальної вартості будинку та до загальної його площі,\~ тому на її думку такий висновок експерта не може бути вз`ятий до уваги судом. Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав. У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За нормою ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Спірні правовідносини стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і виділ кожному із сторін окремого об`єкту нерухомого майна, як будинковлодіння так і земельної ділянки. Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови від 22 грудня 1995 року\~ № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі, що переглядається, позивач пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Спірне домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,10 га, розташована за цією ж адресою належать на праві спільної часткової власності двом співвласникам [PERSON] та [PERSON] сторонам по справі. В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін.\~\~ Позивачкою заявлено позовну вимогу саме про виділ в натурі належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння та земельну ділянку біля нього за правилами ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" від 04 жовтня 1991 року № 7 в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. За клопотанням позивачки у справі ухвалою суду від 26 січня 2021 року призначено судову будівельно технічну експертизу. 15 січня 2022 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи № 04-21 від 13 січня 2022 року. З висновку експерта № 04-21 від 13 січня 2022 року вбачається, що експертом розроблений варіант поділу будинковолодіння [ADDRESS] відповідно до часток 1/2 до 1/2 з урахуванням фактичного користування. Графічне зображення даного поділу наведено в додатках № 1,1-а. Відступ від часток по вартості становить: для першого співвласника 1/2 - на 38741,5 грн. менше; для другого співвласника 1/2 - на 38741,5 грн. більше. На думку експерта така різниця вартісних показників, викликана тим, що перший співвласник демонтував законно побудовані дві прибудови (літ. а1, а2, які позначені на планах технічних паспортів інв. № 58). Разом з тим прибудови А1-1, а6-а7, підвал п/д, самочинно збудовані і до розрахунків не включені. Розроблено варіант поділу земельної ділянки в частках 1/2 до 1/2 та в додатку № 1-б до висновку наведено графічне зображення даного розподілу. Ухвалою судді від 17 січня 2022 року провадження по справі було поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 25 березня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивачки, адвоката Юрченко\~ В.О. про проведення повторної судової будівельно технічної експертизи. Заперечення представника позивача щодо висновку експерта від 13 січня 2022 року ґрунтувались на тому, що на її думку експертом було зазначено не вірну площу кімнати 2-4, зазначено, що співвласник демонтував законно побудовані дві прибудови, хоча таке твердження на її думку не відповідає дійсності, оскільки позивачкою було зроблено перепланування. Крім того вважає, що експерт значно відступив від ідеальних часток та неправомірно збільшив площу на користь іншого співвласника на 28 кв.м., що є досить значним відхиленням. Крім того на її думку експертом повинні були бути враховані приміщення, які добудували сторони, за рахунок чого збільшилась частка у співвласника, який здійснив добудову. Зазначила, що експерт надав лише один варіант поділу будинку та земельної ділянки без жодної альтернативи та без обґрунтовано запропонував здійснити виділення площі спільного користування, що на її думку жодним чином не вирішить питання захисту порушеного права позивачки. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Ухвалою суду від 24 березня 2023 року задоволено клопотання позивачки та призначено по справі повторну судову будівельно технічну експертизу. 02 серпня 2024 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ №\~ 576/577/23-23/454/24-23 від 29 липня 2024 року. З висновку експерта № 576/577/23-23/454/24-23 від 29 липня 2024 року вбачається, що на розгляд суду пропонується один варіант розподілу будинковолодіння в частках 1/2 та 2/2 при виділі кожній із сторін відокремленої частини будинку з самостійним виходом, відповідно до вимог нормативно документів та з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників. Варіант розподілу будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , відповідно до розмірів часток співвласників, розглянуто в таблиці № 7, а також схематично зображено в Додатках № 2 до висновку. Крім того запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки, відповідно до варіанту розподілу житлового будинку в частках співвласників 1/2 та 1/2\~ наведеного додатку № 3 до висновку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (далі - ОП КЦС) 06 листопада 2023 року розглянув справу № 707/2516/18 та прийняв постанову, у якій міститься ряд правових висновків, які суд приймає до уваги та застосовує у справі, що розглядається. Зокрема, ОП КЦС зазначила, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Судом за клопотанням позивачки двічі призначалась судова будівельно технічна експертиза та було отримано два висновки експерта. Однак, як позивачка так і відповідачка не погодились із висновком експерта від 13 січня 2022 року так і від 29 липня 2024 року та із зазначеними у них варіантах поділу будинку та земельної ділянки. Суд, порівнявши два висновки судово будівельно технічної експертизи (13 січня 2022 року та 29 липня 2024 року) та запропоновані у них експертами варіанту поділу будинковолодіння, приходить до висновку про те, що вони мають суттєві розбіжності між собою та не можуть бути покладені в основу рішення суду, зважаючи на наступне. З описової частини висновку від 13 січня 2022 року вбачається, що приміщення 1-1 площею 1,7 кв.м., 1-2, площею 7,1 кв.м., 1-3 площею 12,3 кв.м., 1-6 площею 7,1 кв.м., 1-7 площею 22,2 кв.м., 1-8 площею 23,4 кв.м., 1-9 площею 23,4 кв.м., 1-10 площею 1,9 кв.м. самочинно збудовані і не враховувались при розробці варіантів поділу не враховуються. Прибудови, літера а3, а4, а5 не відповідають вимогам, що ставляться до житлових приміщень, тому при визначенні технічної можливості поділу житлового будинку їх площа не включається в загальну площею житлового будинку. Крім того у висновку зазначено, що перший співвласник [PERSON] демонтувала законно побудовані дві прибудови літ. а1,а2. Прибудови А1-1, а6,а7, підвал п/д самочинно збудовані і до розрахунків не включені. З додатку № 1 до висновку в якому зображено варіант поділу будинковолодіння [ADDRESS] вбачається, що експерт здійснював розподіл по приміщеннях 1-4, 1-5, 2-4, 2-5. За виключенням приміщень, які не відповідають вимогам 2-6, 2-5, 2-1 та які не були вз`яті експертом до поділу, суду залишається не зрозумілим чому не підлягає поділу приміщення 2-2 площею 6,7 кв.м., зазначене в плані технічного паспорту, яке відповідно до висновку не зазначено як таке, що не відповідає вимогам, що ставляться до житлових приміщень та до самочинно збудованого. З Додатку № 2\~ висновку експерта від 29 липня 2024 року в якому зображено розподіл будинку між співвласниками в частках 1/2 та 1/2 вбачається, що експерт під час поділу будинку здійснював розподіл по приміщеннях 1-6, 1-7, 1-4, 1-5, 2-4, 2-5, 2-1, 2-2, 2-5, 2-6. Таким чином із зазначених висновків вбачається явна різниця між поділом приміщень будинку, оскільки у першому висновку експерта розподіл здійснювався між 4 приміщеннями, а у висновку повторної експертизи між 12 приміщеннями. Відповідно загальна площа приміщень, які підлягали поділу між співвласниками, вартість та частки співвласників суттєво відрізняються між собою. Зокрема, до прикладу по першому варіанту експертного висновку площа приміщень, які пропонується виділити позивачці складає 23,5 кв.м., ( прим. 1-4, 1-5), а по другому 52,3 кв.м. ( прим. 1-6, 1-7, 1-4, 1-5). Таким чином різниця лише у площі приміщень, які експерти пропонували виділити позивачці становить 28,8 кв.м., що на думку суду є значною різницею та відповідно збільшення площі приміщень, яка підлягає розподілу впливає і на вартість часток кожного із співвласника та на їх частки у спільному майні. Крім того, суду залишається не зрозумілим чому приміщення, які не включались\~ експертом в загальну площу житлового будинку під час проведення першої експертизи: 2-1, 2-2, 2-5, 2-6, оскільки не відповідали вимогам, що ставляться до житлових приміщень були включені експертом під час проведення повторної експертизи. Окрім того у висновках експертів суттєво різниця і загальна площа будинку [ADDRESS] , який підлягає розподілу між сторонами. Зокрема у висновку експерта від 13 січня 2022 року загальна площа будинку зазначена 51,3 кв.м., у висновку експерта від 29 липня 2024 року загальна площа зазначена 92,6 кв.м., що є досить суттєвою різницею та суттєво впливає, як на розмір часток співвласників так і на вартість приміщень, які розподіляються так і відповідно компенсацію, яка підлягає до сплати одному із співвласників у разі не можливості розподілу будинку у рівних частках. Відповідно до Додатку № 1 висновку експертів від 29 липня 2024 року вбачається, що експерти зазначають, що загальна та житлова площа будинку змінена з 92,6 кв.м. на\~\~\~\~\~\~\~ 176,5 кв.м, житлова з 51,3 кв.м. на 96,9 кв.м. В судовому засіданні та в письмових поясненнях\~ відповідачка позовні вимоги не визнала, зокрема і через те, що позивачка просить суд поділити приміщенні а3, а4, а5, які є її особистою власністю та не підлягають поділу між співвласниками так і через те, щ експерт під час проведення повторної експертизи також включив дані приміщення до розподілу будинку між співвласниками. Тому відповідачка вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, а висновок експерта не може бути доказом у справі через невірно проведені розрахунки та невірно враховані приміщення, які не підлягають поділу. З висновку експерта від 13 січня 2022 року вбачається, що при визначенні технічної можливості поділу житлового будинку площа прибудов а3, а4, а5 не включалась в загальну площу житлового будинку, оскільки не відповідають вимогам, що ставляться до житлових приміщень (висота приміщень менше 2,5 кв.м., товщина стін не відповідає товщині стін житлового будинку). Однак, з висновку експертів від 29 липня 2024 року, зокрема і в Таблиці № 7 в якій наводиться розподіл будинку відповідно до розміру часток співвласників та Додатку № 2 в якому схематично зображено варіант розподілу будинку вбачається, що прибудови а3, а4, а5 включено у варіанти розподілу будинковолодіння. З копії ухвали апеляційного суду Черкаської області від 11 вересня 2010 року вбачається, що прибудови а4 та а5 до будинку [ADDRESS] належать [PERSON] на праві особистої власності. Крім того, із зазначеної ухвали суду вбачається і те, що [PERSON] на праві власності належать надвірні споруди до будинку [ADDRESS] , зокрема на сарай під літ. «В» та сарай під літ. «в». Суд звертає увагу на те, що згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував. Даний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~\~\~\~\~\~\~ № 357/3145/20 від 23 квітня 2025 року. Судом встановлено, що у висновку експерта № 04-21 від 13 січня 2022 року прибудови під літ. а4 та а5 до будинку [ADDRESS] враховані при розподілу будинку між співвласниками не були. Однак було враховано надвірні споруди сарай під літ. В та сарай прибудову під літ. в, які є власністю того із співвласників хто їх зробив. Крім того судом встановлено, що у висновку експертів № 576/577/23-23/454/24-23 від 29 липня 2024 року прибудови під літ. а4 та а5 до будинку [ADDRESS] були враховані при розподілу будинку між співвласниками. Крім того із даного висновку вбачається і те, що при розподілі експертами було враховані і надвірні споруди, зокрема і сарай під літ. В та сарай під літ. в, які є власністю того із співвласників хто їх зробив. Таким чином судом встановлено, що в обох експертних висновках (як від 13 січня 2022 року так і від 29 липня 2024 року) під час розподілу будинку та надвірних споруд було враховано прибудови та надвірні споруди, які належать на праві власності особисто тому співвласнику, який їх збудував [PERSON] . Відповідно прибудови а4, а5 та сараї «В,в», які відповідно до ухвали суду від 11 вересня 2010 року належать [PERSON] не підлягають розподілу та не можуть бути включені до нерухомого майна, яке підлягає розподілу між сторонами, не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість. Ст. 110 ЦПК України передбачає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд звертає увагу і на те, що в судовому засіданні було проведено допит експерта, однак усунути зазначені вище неточності та розбіжності між висновками самим лише допитом експерта не можливо. Крім того суд зазначає, що самостійно не може провести розподіл будинковолодіння та земельної ділянки, оскільки для цього необхідні спеціальні знання. Оскільки два експерті висновки суттєво розбігаються, суперечать один одному та матеріалам справи і не дають можливості встановити об`єктивну істину, суд приходить до висновку про недостатність таких доказів для задоволення позову. З урахуванням вище зазначено, суд приходить до висновку про те, що як висновок експерта від 13 січня 2022 року так і висновок експертів від 29 липня 2024 року не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки містять суттєві розбіжності, як між собою, матеріалами справи так і між дослідженими в судовому засіданні доказами, та включають у варіанти розподілу нерухомого майна приміщення, які є власністю відповідачки. Окрім іншого суд звертає увагу і на позовні вимоги, які висуває позивачка у заяві про уточнення позовних вимог, зокрема вона просить суд визнати за нею право приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю по [ADDRESS] , а саме: прим. 1-1 площею 6,1 кв.м., прим. 1-2 площею\~\~\~\~\~\~\~ 1,2 кв.м., прим. 1-3 площею 7,9 кв.м., прим. 1-4 площею 13,6 кв.м., прим. 1-5 площею 9,4 кв.м. прибудова «б» площею 2,6 кв.м., прибудову «б», площею 1,9 кв.м., прибудова «У». Зазначені позивачкою площі приміщень 1-1, 1-2 та 1-3 не відповідають зазначеним у технічному паспорті та висновках експертів, в зв`язку з чим достеменно не можливо з`ясувати, які саме приміщення позивачка просить суд їй виділити. З досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема і експертних висновків та технічних паспортів вбачається, що приміщення 1-1 та 1-2 на які просить визнати право власності позивачка є самочинно збудованими приміщеннями. У постановах Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 495/8889/13-ц (провадження № 61-9149св21), від 03 березня 2021 року у справі № 295/451/16-ц (провадження № 61-19450св18), Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 указано, що норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. Таким чином, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо поділу (виділу) об`єкту нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна не підгають до задоволення. Крім іншого навіть у разі визнання права власності за [PERSON] на приміщення 1-3, 1-4, 1-5, як просить позивачка в уточненній позовній заяві (за виключенням самочинно збудованих 1-1 та 1-2) вона фактично не матиме змоги (без переобладнання приміщень) користуватись приміщеннями 1-4 та 1-5, оскільки доступ до них від приміщення 1-3 проходить через приміщення 1-6 та 1-7, які виділити їй у власність позивачка не просить. Суд немає спеціальних знань, які б дозволяли самостійно визначити, які переобладнання, де та кому із співвласників будинку слід зробити з метою забезпечення користування позивачкою приміщеннями 1-4 та 1-5 у разі визнання за нею права власності на них. Суд зазначає і те, що здійснювати розподіл земельної ділянки між співвласниками, слід з урахуванням часток будинковолодіння, які будуть їм виділені в натурі, відповідно так як такий розподіл у даній справі здійснити не можливо, вимоги про поділ земельної ділянки також до задоволення не підлягають. Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами технічну можливість поділу будинку відповідно до часток сторін у праві спільної частковій власності на нього, не доведено розміру збільшення чи зменшення часток кожного співвласника при проведенні реального поділу, дійсної вартості спірного будинку (з урахуванням не вірних розрахунків приміщень у експертних висновках), а отже, необхідності сплати та розміру компенсації одному із співвласників за зменшення його частки. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України) В даному випадку, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв врегулюванню спору, роз`яснював учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Зокрема, суд пропонував сторонам подати докази можливості поділу спільного майна, з`ясовував суть змінених позивачем позовних вимог, пропонував сторонам надати варіанти поділу спільного майна, заявити клопотання про призначення додаткової, повторної чи комплексної експертизи, враховуючи всі недоліки, що були виявлені стосовно вже проведених експертиз та складену правову позицію по даній категорії спорів. Отже, є необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги, що викладені представником позивачки в новій редакції, про поділ між позивачкою та відповідачкою, в натурі, житлового будинку з надвірними спорудами і земельною ділянкою, де позивач не посилається на жоден із Висновків експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи просить встановити свій варіант поділу будинку включаючи і самочинно збудовані нею приміщення, без визначення часток кожного із співвласників, визначення вартості, яка підлягає сплаті одному із співвласників за відступ від розміру ідеальних часток. Однак такого варіанту поділу в даній справі не має та судом самостійно здійснено бути не може. Відповідачка, заперечує належність доказу - експертних висновків, що проведені в цій справі, зазначаючи, що експерти врахували приміщення, які не підлягають поділу, оскільки належать їй, а відповідно частки будинку та земельної ділянки, що виділяються, як позивачці так і відповідачці не відповідають реальному розміру їх часток, вказує на інші недоліки експертиз. При цьому, слід зазначити, що відповідачка під час розгляду даної справи не ставила питання перед експертами з приводу поділу будинку та земельної ділянки, не пропонувала свого варіанту поділу, не клопотала про призначення експертизи. Також, відповідачка вказувала на невірний розрахунок площі та вартості часток співвласників і при цьому, знову ж, вона не наводить свого розрахунку. Тому, з огляду наведеного, суд позбавлений можливості остаточно та реально вирішити існуючий між сторонами спір. Оскільки, позивач просить встановити варіант поділу будинку, який є не можливим (без проведення експертного дослідження),а позиція відповідачки в даній справі зводиться до аналізу і заперечень позовних вимог, і при цьому, відповідачка ні в який спосіб не сприяла реальному вирішенню спору, не пропонувала жодного свого варіанту поділу домоволодіння та земельної ділянки, хоча визнавала, що спільне користування не можливе. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивачка скористалась своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (дивитись, наприклад, рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and others v. Ukraine), заява № 4909/04, пункт 58). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed