Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

у червні 2025 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» (далі - позивач, Новий кредитор) звернулося до суду з цим позовом, у якому окрім основної вимоги просив стягнути з [PERSON] (надалі - відповідач, Позичальник, Клієнт) також і витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25 лютого 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі за текстом - Товариство, Кредитор) та [PERSON] укладено Кредитний договір № 179921 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1 500,00 гривень; Дата надання кредиту: 25 лютого 2021 року; Строк кредиту: 21 день; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 25 лютого 2021 року на картковий рахунок відповідача Кредитором перераховано кредитні кошти в сумі 1 500,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до відповідача. Відповідач кредит та проценти не повернув, обов`язки за договором у встановлені строки не виконав. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 31 січня 2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7560,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами 6 060,00 грн. Постановленою суддею ухвалою від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. 24 вересня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн, надавши до заяви докази таких витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача - ухвалити рішення у заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 25 лютого 2021 року [PERSON] шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора AV9993 для підпису уклав з ТОВ «ЗАЙМЕР» договір про надання фінансового кредиту № 179921, що складається з Індивідуальної частини договору, Додатку № 1 до Договору. Згідно з умовами Індивідуальної частини /а.с.15-17/: 1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 500 грн 00 коп, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 21 днів, тобто до 17-03-2021. Строк дії договору 21 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 1.5. За використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. 1.6. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. 1.7. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.cly.com.ua. 2.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. 2.2. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. 2.3. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 4.3. У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього даного Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. В п. 7 графі «Клієнт» вказаний [PERSON] , Тел.: [NUMBER] Е-mail: [INFO] Рахунок Позичальника №: [NUMBER] . Згідно з Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 179921, строк кредиту 21 день, сума кредиту 1 500 грн, сума комісії за користування системою 15%, фіксована процентна ставка 2 %, Сума нарахованих процентів за користування кредитом 630 грн; Сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення), грн. (кількість днів прострочення*5%); всього до оплати 2 355 грн /а.с.17/. Також, згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» 25 лютого 2021 року за номером телефону [NUMBER] направлено одноразовий ідентифікатор AV9993 /а.с.12/. На підтвердження виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» Кредитного договору в частині видачі кредиту позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «ПрофітГід», згідно з якою в межах Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30 вересня 2020 року на підставі платіжної інструкції (замовлення) ТОВ «ПрофітГід» платіжною інструкцією A371445B188400CLY179921T1218366 від 25 лютого 2021 року, платник ТОВ КЛАЙ ІНВЕСТ, Номер транзакції 31425-34439-02393 на номер платіжної карти [NUMBER] , Емітент PRIVAT BANK, перераховано 1 500,00 грн з призначенням переказу «В%дача кредита #179921» /а.с.26/. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників /а.с.18-22/. За п. 6.2.3 договору факторингу Права вимоги до Боржників переходять до Фактора після підписання сторонами Договору. 02 та 23 листопада 2021 року на виконання договору факторингу № 01-28/10/2021 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» оплачено відступлення вимоги /а.с.24, 25/. Відповідно до витягу реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 7 560,00 грн, з яких сума залишку по кредиту 1 500,00 грн, залишок по відсотках 6 060 грн. Датою закінчення договору вказано 17 березня 2021 року /а.с.4/. Згідно з випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 179921 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» станом на 10 січня 2025 року (включно) складає 7 560.00 грн, прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 1500.00 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 6 060.00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн; Строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 0,00 грн, строкова заборгованість за процентами становить 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. Станом 13 січня 2025 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» повідомляє, що заборгованість за кредитним Договором № 179921 від 25 лютого 2021 року не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» не здійснювало /а.с.10/. 31 січня 2025 року позивачем складено письмову вимогу щодо невиконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним Договором /а.с.9/. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Стаття 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні судом обставини, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт невиконання відповідачем взятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань перед позивачем, як правонаступником кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого, враховуючи ненадання відповідачем доказів сплати заборгованості, суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за Кредитним договором, тобто у сумі 1 500,00 грн основного боргу. Щодо нарахованих відсотків за вищевказаним Кредитним договором, суд висновує таке. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на узгоджений сторонами договору строк кредиту - 21 день. Відтак, термін повернення кредиту та відсотків за ним, установлений договором - 17 березня 2021 року. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Дійсно, положенням п.3.3.3. Кредитного договору сторонами узгоджена можливість продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. При цьому, суд убачає з наданих доказів, що кредитні кошти надані відповідачеві одноразовим платежем та доказів того, що за час після спливу строку дії кредитного договору (17 березня 2021 року) відповідачем вчинені дії з повернення кредиту, чим спрямовано свою волю на продовження строку кредитування, матеріали справи не містять. З наданих позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором, а також виписки по рахунку не вбачається сплата відповідачем нарахованих процентів по кредиту з метою продовження дії договору. Положення щодо автоматичної пролонгації Кредитний договір також не містить, а положення п.1.2 про дію договору до повного виконання зобов`язань не передбачають безстрокове продовження строку нарахування відсотків у розмірі, встановленому договором з огляду на п. 2.1 договору, яким установлено сплату процентів згідно з графіком, за яким передбачено нарахування процентів за 18 днів користування кредитом. За таких обставин, суд висновує про те, що умовами Кредитного договору сторони погодили строк його дії до 17 березня 2021 року, відповідачем на вчинено дій для його продовження, тому починаючи з 18 березня 2021 року, як первісний кредитор так і позивач не мали права нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі відсотків, установлених договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) вказано, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Позивач просить стягнути з відповідача відсотки у сумі 6 060,00 грн. З наданого розрахунку вбачається, що позивачем відсотки нараховані на заборгованість по кредиту (1500,00 грн) щоденно в сумі по 30 грн (1 500,00 * 2 / 100) поза межами строку Кредитного договору, за 202 дня (з розрахунку 1 500,00 * 2 %). При цьому, умовами Кредитного договору від 25 лютого 2021 року встановлено строк повернення кредиту та процентів - до 17 березня 2021 року (21 день). Також установлено, що можливість пролонгації договору ставиться в залежність лише від волі Позичальника та договором не передбачено пролонгації іншим чином, автоматичного поновлення договору на новий строк. Окремого пункту, яким би визначався строк дії договору (крім його дії до повного виконання, що не є строком чи терміном виконання) кредитний договір не містить. Відтак, ураховуючи принцип диспозитивності, суд вважає неправомірним проведення Первісним кредитором нарахування Позичальнику відсотків у розмірі по 30 грн на добу за період з 18 березня 2021 року. Внаслідок чого з відповідача на користь позивача, окрім основної заборгованості, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 630,00 грн (30 * 21) суми заборгованості за відсотками, а в решті позову належить відмовити. З урахуванням викладеного, поданий позов підлягає частковому задоволенню. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду: довіреність /а.с.8, 42/, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с.28/, договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року /а.с.13/, Додаткову угоду № 1 до Договору /а.с.14/, акт про отримання правової допомоги від 15 вересня 2025 року з якого вбачається надання адвокатом послуг: зустріч та консультація (1 год) - 2 000,00 грн, складення та подання до суду позовної заяви (2,5 год) - 5 000,00 грн, інші клопотання та заяви до суду (1,5 год) - 2 000,00 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів - 500,00 грн /а.с.43/, рахунок № 15.09.2025-92 від 15 вересня 2025 року на суму 10 500,00 грн /а.с.46/, платіжну інструкцію № 3 9575 від 15 вересня 2025 року на суму 10500,00 грн /а.с.45/, які у сукупності вказують на сплату позивачем адвокатові грошових коштів за надання професійної правничої допомоги. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цьому випадку відповідач не заявляв про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Між тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, на думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн не є співмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа є малозначною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача в судові засідання не з`явився, в позові просив проводити розгляд справи без виклику сторін. Тобто розмір заявлених до стягнення витрат не є розумним у цій справі. За таких обставин позов, у частині стягнення судових витрат, підлягає задоволенню частково, на суму 3 500,00 грн. При цьому, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, за частиною першою, пунктом третім частини другої якої судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог на 28,17% (2 130,00 грн з заявлених 7 560,00 грн), з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягають стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 985,95 грн (28,17% від 3 500,00 грн) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 682,39 грн (28,17% від 2 422,40 грн). У решті судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial