Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач, який є правонаступником усіх прав і обов`язків ЗАТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.06.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір кредиту №490077407, за умовами якого Банк надає Позичальнику на придбання транспортного засобу кредит в розмірі 14343,62 доларів США з номінальною процентною ставкою 15,5% річних та датою остаточного повернення кредиту 17.06.2011р. Відповідачка свої зобов`язання за договором №490077407 від 17.06.2008р. належним чином не виконала, а тому згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 04.11.2010р. з неї на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за вказаним договором в розмірі 440092,50грн., але вказане рішення вона не виконала. Внаслідок невиконання відповідачкою рішення третейського суду та умов договору в неї виникла заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 23.02.2022р. становить 1394534,62грн., у тому числі: 152103,20грн. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість та 1242431,42грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. Вказану заборгованість, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.64, 76). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином (а.с.80), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не подала. За таких обставин, враховуючи неявку відповідачки, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. 17.06.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №490077407, за умовами якого Банк надає Позичальнику на придбання транспортного засобу кредит в розмірі 14343,62 доларів США з номінальною процентною ставкою 15,5% річних та датою остаточного повернення кредиту 17.06.2011р. (а.с.25 26). Позичальник власноручно підписала розрахунок сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки, який є додатком до вказаного кредитного договору (а.с.27 29). З доданих позивачем до позовної заяви документів встановлено, що він є правонаступником усіх прав і обов`язків АТ «Альфа-Банк», яке відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28.04.2018р. змінило тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінило найменування з ПАТ «Альфа-Банк» на АТ «Альфа-Банк» та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ «Альфа-Банк», яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 01.06.2009р. та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків ЗАТ «Альфа-Банк», яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2000р. (а.с.30 31, 36- 44, 48 51). Відповідачка свої зобов`язання за договором №490077407 від 17.06.2008р. належним чином не виконала, а тому згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 04.11.2010р. з неї на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за вказаним договором в розмірі 440092,50грн. (а.с.32 35). Внаслідок невиконання відповідачкою рішення третейського суду та умов вказаного договору в неї виникла заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 23.02.2022р. становить 1394534,62грн., у тому числі: 152103,20грн. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість та 1242431,42грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.53 59). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За змістом ст.ст.626, 628 цього ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ч.2 ст.625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019р. у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020р. у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19). Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачкою рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 04.11.2010р. про стягнення з неї на користь АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, грошових коштів за кредитним договором №490077407 від 17.06.2008р., у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи надані позивачем розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з відповідачки суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість в розмірі 152103,20грн. Щодо стягнення з відповідачки інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Як на підставу виникнення у відповідачки боргового зобов`язання позивач посилається на кредитний договір №490077407 від 17.06.2008р., пунктом 2 якого визначено, що Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 14343,62 доларів США. Тобто, грошове зобов`язання визначене в іноземній валюті. Суд зазначає, що прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України, якою відповідно до ст.99 Конституції України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991р. №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Частиною 1 ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Тобто, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з цим, частина друга цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Закону України від 03.07.1991р. №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з цим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 01.03.2017р. у справі №6-284цс17, а також у постанові від 07.07.2020р. у справі №296/10217/15-ц (провадження № 14-7274с 19), і підстав для відхилення від цих висновків судом не встановлено. З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 1242431,42грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 16734,42грн., що підтверджується меморіальним ордером №821522 від 20.12.2024р. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а саме 10,91% від загальної суми позову ((152103,20грн. х 100%) : 1394534,62грн. =10,91%), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі (16734,42грн. х 10,91%) : 100% = 1825,73грн. Разом з цим, відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 3028,00грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial