Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У серпні 2025 року в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» адвокат Ніколаєва Галина Григорівна, діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що з 22 грудня 2023 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені з березня 2025 року. Сторони не ведуть спільне господарство, у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка зазначає, що з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Ухвалою від 30 вересня 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні позивачка пояснила, що з березня 2025 року вона та відповідач фактично припинили шлюбні відносини, у зв`язку з чим проживають окремо, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Зазначила, що сімейні стосунки між нею та відповідачем остаточно зруйновані, примирення вона не вбачає та наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка повідомила, що причиною припинення спільного проживання стали неприязні стосунки з боку відповідача, який, за її словами, ставиться до неї без поваги, систематично чинить моральне насильство, а також зловживає алкогольними напоями. Крім того, у лютому 2025 року відповідач застосував до неї фізичне насильство, що стало остаточною для неї обставиною у прийнятті рішення розлучитись з чоловіком. Такі обставини, на її переконання, унеможливлюють подальше спільне життя та збереження сім`ї. Також, позивачка зазначила, що до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, починаючи з жовтня 2021 року. Крім того, вона вказала, що відповідач на теперішній час надає матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 25 000,00 грн у місяць. Відповідач у судовому засіданні частково визнав обставини, викладені позивачкою. Зокрема, він не заперечував факт зловживання алкогольними напоями, однак зазначив, що протягом останніх трьох тижнів алкоголь не вживає. Також відповідач пояснив, що приділяв недостатньо уваги дружині, оскільки був зайнятий вирішенням побутових питань та веденням господарства. Водночас відповідач зазначив, що зі своєю дружиною знайомий тривалий час, мав намір створити з нею міцну сім`ю на все життя, у зв`язку з чим не бажає розірвання шлюбу. Повідомив суду про свій намір налагодити подружні стосунки та вжити заходів для примирення з метою збереження сім`ї, тому просив суд надати їм з дружиною строк на примирення. Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, з дотриманням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності, а також повно й всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 22 грудня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 2476. У сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 621). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Доводи відповідача про те, що сторони продовжують вживати заходів, спрямованих на збереження шлюбу та відновлення сімейних відносин, суд не бере до уваги. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що у судовому засіданні позивачка категорично висловила свою позицію щодо неможливості подальшого збереження сім`ї, зазначивши, що стосунки між нею та відповідачем не лише не покращилися, а навпаки - істотно погіршилися. Позивачка наголосила, що подальше перебування у шлюбі порушує її права, завдає їй моральних страждань та не відповідає її волевиявленню. Крім того, вона зазначила, що сторони вже зверталися до відповідного спеціаліста з метою отримання психологічної допомоги для збереження сім`ї, однак такі заходи не дали жодного позитивного результату, не сприяли примиренню сторін та не призвели до відновлення подружніх відносин. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання подружжю строку на примирення, внаслідок чого ухвалою суду від 27 листопада 2025 року, занесеною у протокол судового засідання, суд відмовив у клопотанні відповідача про надання строку для примирення, та дійшов стійкого переконання про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування позивачки до шлюбу проти її волі. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved