Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Куций О.С., звернулася із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що вона 28.08.2001\~зареєструвала шлюб\~з відповідачем. Після одруження біля одного року вони прожили разом, а потім відповідач перейшов проживати до своїх батьків. Згодом час від часу вони періодично проживали разом, однак станом на сьогодні вони живуть окремо один від одного. 04.05.2012 шлюб між ними розірваний. Від шлюбу вони мають троє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які на цей час проживають разом з нею і перебувають на її утриманні Вона разом з дітьми на цей час проживає і працює у Польській Республіці, власного житла не має (квартира у наймі), займається домашнім господарством, таким чином отримує нерегулярний мінливий дохід. Інших доходів у неї немає, а тому вони проживають у важких матеріально-побутових умовах. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні своїх дітей не брав, тому у 2002 році, а згодом у 2012 році вона змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. Згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року по справі №348/1548/21, якою затверджено мирову угоду відповідач зобов`язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На час розгляду Надвірнянським районним судом цієї справи вона займалася домашнім господарством, здійснювала догляд за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим одержувала державну соціальну допомогу при народженні дитини. Однак на даний час вона жодної допомоги не отримує, діти підросли, дочка [PERSON] , [INFO] , навчається у Політехніці Познанській (Республіка Польща) на І курсі денної форми навчання, син [PERSON] , [INFO] , навчається у початкові школі №1 ім. Войчеха Богуславського в м. Сухи Лас, у зв`язку із чим збільшилися витрати на утримання та виховання дитини у школі. Вказані обставини свідчать про те, що з часу прийняття ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року по справі №348/1548/21 станом на сьогодні у неї погіршилося матеріальне становище. Враховуючи високий рівень інфляції в країні, аліменти, які стягуються з відповідача (які він останні декілька років взагалі не платить), не забезпечують нормального та достатнього рівня життя їхнього сина. Їй важко самостійно забезпечувати сина всім необхідним. Зазначає, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей на утриманні у нього немає, працює у ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» на посаді оператор товарний, де отримує заробітну плату. Таким чином, отримує дохід, який повністю витрачає на свої потреби, а тому вважає, що він зможе сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» вбачається, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від б до 18 років: з 1 січня 2025 року - 3196,00 гривень. Тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: 1 598,00 грн на дитину від 6-ти років до 18 років. Посилаючись на\~викладене та\~те,\~що відповідач[PERSON] є особою працездатного віку, фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей на утриманні у нього немає, працює, просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача у її користь на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 1 200 грн на частку від доходу, а саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Зазначив, що з часу укладення мирової угоди матеріальне становище позивача погіршилося, зросли витрати напроживання, зокрема у зв`зяку з її проживанням за кородоном та навчанням дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та судових повісток. Проте, 20.09.2025 та 07.10.2025 та 25.11.2025 до суду повернуто конверти з відправленням, згідно довідки підприємства поштового зв`язку причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також виклик відповідача у справі у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 25.11.2015, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 04.05.2012 розірвали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 11. Відповідно до актового запису № 95 від 28.04.2011, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.04.2011. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2022 у справі №348/1548/21 затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] з метою врегулювання наявного спору в межах цивільної справи № 348/1548/21 (номер провадження №2/348/897/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, згідно умов якої сторони дійшли згоди про наступне: 1. Мирова угода укладається між сторонами у справі №348/1548/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, зокрема змінити спосіб стягнення аліментів присуджених згідно рішення Надвірнянського районного суду від 19.04.2021 з твердої грошової суми в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] на тверду грошову суму в розмірі по 1 200 грн на одну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 2. Для забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] зобов`язаний надати: а) нотаріально посвідчений дозвіл (згоду) на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку для виїзду за кордон України; б) нотаріально посвідчений дозвіл (згоду) на виїзд за межі України у період з 01.09.2021 року по 22.04.2027 року на тимчасове місце проживання за кордоном в країну Польща, у супроводі матері [PERSON] , яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном сина на час його навчання у Республіці Польща; в) витрати по нотаріальному оформленні дозволів [PERSON] покладає на себе безпосередньо у нотаріуса вибраного [PERSON] . 3. [PERSON] зобов`язується не чинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 4. [PERSON] зобов`язується забезпечувати супровід та перебування сина [PERSON] , [INFO] , на території України на час зимових та літніх канікул, які встановлені закладом здобуття освіти. 5. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї угоди відповідають їх реальному волевиявленню, їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і породжують настання наслідків, зазначених у цій угоді. Наслідки затвердження цієї мирової угоди сторонам відомі. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №808 від 11.08.2025 встановлено, що [PERSON] виховує та забезпечує одна свого сина [PERSON] , який проживає разом з матір`ю на її утриманні. Відповідно до\~сертифікату з\~перекладом на\~українську мову\~від 28.07.2025,\~долученого позивачем\~до позовної\~заяви,\~директор початкової\~школи №1\~імені Войчеха\~Богуславського в\~місті Сухи\~Лас засвідчує,\~що [PERSON] ,\~народжений 21\~квітня 2011\~року проживає\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~є учнем\~їхньої школи\~із 01\~вересня 2021\~року.\~З вересня\~2025\~року [PERSON] \~буде учнем\~8\~класу.\~ Згідно долученого позивачкою додатку до договору оренди житла з перекладом на українську мову, укладеного 13.06.2024 в м. Познані між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , вбачається, що позивач сплачує орендну плату кооперативу у розмірі 1 351,04 злотих за червень 2025 року та 970 злотих з липня 2025 до 10 числа кожного місяця на банківський рахунок. Ця орендна плата може змінюватися залежно від використання. Надвірнянський відділ державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на адвокатський запит від 11.11.2025 листом повідомив, що згідно даних АСВП, станом на 19.11.2025 у Надвірнянському районному відділі Державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває на виконанні виконавчий лист №348/2368/20 від 23.11.2021, який виданий Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. 14.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних на підставі ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2022 про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] , а саме: змінити спосіб стягнення аліментів присуджених згідно рішення Надвірнянського районного суду від 19.04.2021 з твердої грошової суми в розмірі по 2 000 грн, на кожну дитину [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на тверду грошову суму в розмірі по 1 200 грн на одну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21, провадження № 61-3728 св 22). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанови Верховного Суду від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20,від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21). Згідно роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 196 грн. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому, раніше визначених аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1 200 грн є недостатньо для рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Зі збільшенням віку дитини, вона природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Матеріальне становище позивачки також погіршилося у зв`язку із забезпеченням перебування дитини на території України на час зимових та літніх канікул, які встановлені закладом здобуття освіти, внаслідок інфляційних процесів у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. З часу визначення розміру аліментів (2022 рік) зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Мировою угодою аліменти у твердій грошовій сумі визначено у розмірі, що на цей час є менший ніж передбачений законом 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які є гарантованим розміром аліментів на одну дитину. Таким чином на цей час раніше визначений розмір аліментів є недостатнім. Доказів того, що відповідач не може надавати синові матеріальну допомогу, має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, врахувавши стан здоров`я платника аліментів, відсутність даних про матеріальний стан відповідача та інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з 1 200 грн щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину від всіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача. При цьому інтереси дитини будуть захищеними, оскільки [PERSON] , [INFO] , буде забезпечений матеріальним утриманням від батька, з яким не проживає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 грн на користь державного бюджету України. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved