Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

21.10.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди недійсними, зобов`язання повернути земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначено, що розпорядженням представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га. У додатку 5 до вказаного розпорядження наявна характеристика цього об`єкту природно-заповідного фонду територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга; фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка. Наказом начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.10.2012 № 72 затверджено Положення про вказаний заказник, яке також погоджено з директором ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанським сільським головою. Мета організації зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду передбачена у п. 1.1 Положення, відповідно до якого цей заказник організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України. Пунктами 1.2, 1.4 даного Положення передбачено, що заказник розташований на території Оріхівського району Запорізької області в межах земель Оріхівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство» (кв. 104 вид. 1-16, площею 47,8 га) та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району (площею 51,6 га), які несуть відповідальність за його належне утримання та дотримання відповідного заповідного режиму. Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 09.12.2014 ботанічний заказник «Балка Бабакова» передано під охорону ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронних зобов`язань № 24 та № 25 відповідно. Таким чином ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» як об`єкт природно-заповідного фонду є юридично створеним з 02.10.1992 і включає 99,4 га земель на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020 затверджено проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (далі Проект). Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проекту частина території ботанічного заказника «Балка Бабакова» загальною площею 10,9217 га знаходиться у приватній власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Так, розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га. На підставі вказаного розпорядження останньому видано державний акт серії ЗП № 014382 від 20.07.2004 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га. [PERSON] померла [INFO] , спадкоємцем належного їй майна, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, став відповідач [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.04.2009 № 3-1076, спадкова справа № 400 за 2008 рік). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ № 344528 від 18.01.2010 на право власності на земельну ділянку х кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га. Знаходження спірної земельної ділянки на території ботанічного заказника «Балка Бабакова» також підтверджується листами Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2020 № 10380/08-46, Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 04.11.2020 № 1342/02-09-02, відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.01.2021 № 8-8-0.30-77/109-21. Усупереч ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно- заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004), ст.ст. 19, 20, 84 ЗК України (у редакції, чинній на 13.07.2007), відповідно до яких землі під об`єктами природно-заповідного фонду не можуть передаватися у приватну власність, а території та об`єкти природно-заповідного фонду можуть використовуватись лише у природоохоронних, науково- дослідних, оздоровчих та інших рекреаційних, освітньо-виховних цілях та для моніторингу навколишнього природного середовища, а також без погодження Кабінету Міністрів України зміни цільового призначення земельної ділянки, що передбачалося ст.ст. 51-59 «Про природно- заповідний фонд України», ст.ст. 19, 20, 122, 149, 150 Земельного Кодексу України, Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області своїм розпорядженням від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» передала [PERSON] у власність земельну ділянку природно-заповідного фонду з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га з метою ведення особистого селянського господарства. Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, яку набув у власність [PERSON] , у межах заказника «Балка Бабакова», за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності та користуванні з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, землі природно-заповідного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, які передбачені ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Оріхівська районна державна адміністрація не мала права видавати розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині передачі у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. Цим розпорядженням райдержадміністрація неправомірно позбавила Кабінет Міністрів України (наразі територіальну громаду в особі Малотокмачанської сільської ради) права використання природно-заповідного фонду як національного надбання, яке Україна розглядає як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. З огляду на викладене, розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині надання земельної ділянки природно-заповідного фонду у приватну власність [PERSON] видано усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно- заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України . Таким чином, у порушення вищевказаних вимог законодавства Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області розпорядилась вилученими з обороту землями природно-заповідного фонду, які не можуть передаватись у приватну власність. Враховую вище викладене, позивач вимушений був звернутися до суду із цим позовом. 22.10.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області відкрито провадження по справі. 30.10.2021 ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області за клопотанням заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. накладено арешт на нерухоме майно земельну ділянку, кадастровий номер 2323982500:01:004:0045, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1832370923239), право власності на яку належить [PERSON] ; заборонено [PERSON] вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1832370923239) т. 1, а.с. 174-175. 01.12.2021 від голови Пологівської районної державної адміністрації, голови комісії з реорганізації Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області А. Крупського надійшов відзив, в якому зазначено, що Оріхівської районної державної адміністрації перебуває в стані припинення, остання, в особі ліквідаційної комісії визнає позовні вимоги (т. 1, а.с. 187-190, 195-201). 09.12.2021 від представника третьої особи Запорізької обласної ради надійшли письмові пояснення (т.1, а.с.212-216). Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя. 15.03.2023 вказана цивільна справа надійшла з Оріхівського районного суду Запорізької області до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та.03.2023 відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Галущенко Ю.А. Ухвалою судді від 16.03.2023 справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. 11.07.2023 до суду надійшло клопотання заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. про процесуальне правонаступництво відповідача. Ухвалою від 18.07.2023 вказане клопотання задоволено, замінено відповідача у справі Оріхівську районну державну адміністрацію Запорізької області (код ЄДРПОУ 02126343) на його правонаступника Пологівську районну державну адміністрацію Запорізької області (код ЄДРПОУ 02126354, юридична адреса: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Єдності, буд. 32; місце тимчасового перебування: 69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 57а) т. 2, а.с. 48-50. 31.07.2023 надійшла заява заступника керівника\~Запорізької обласної\~прокуратури Максименко\~Н.В.\~про зміну\~предмету позову шляхом доповнення додатковими позовними вимогами (т\~.2, а.с. 55-65). З врахуванням доповнень позивач просить суд: 1. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 шляхом визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га ріллі. 2. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 шляхом визнання недійсним державного акту серії ЯИ № 344528 від 18.01.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, виданого [PERSON] , припинивши право власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на земельну ділянку із кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1832370923239). 4. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області з незаконного володіння [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). 5. Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській раді Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, яка розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Ухвалою суду від 16.10.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області; задоволено клопотання представника позивача про зміну предмета позову шляхом доповнення додатковими позовними вимогами. (т.2, а.с. 107-110). 08.11.2023 до суду надійшли письмові пояснення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. (т. 2, а.с. 119-130). 13.03.2024 року на адресу суду подано спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди у справі та сама мирова угода, яка підписана сільським головою Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області. [PERSON] , головою районної державної адміністрації, начальником районної військової адміністрації Крупським А.Є, Петрекеєм В.В. Ухвалою Шевченківського районного суду від 01.08.2024 затверджено мирову угоду (т. 2, а.с. 197-203). Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.10.2024 задоволено апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2024 - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 3, а.с.\~71-73). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 справа надійшла в провадження судді Боєва Є.С. Ухвалою судді від 06.11.2024 справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання, призначене на 28.01.2025, відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Железняка В.К. 13.03.2025\~до суду\~надійшла заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. про процесуальне правонаступництво позивача. Ухвалою від 25.04.2025 до участі у справі залучено Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області як правонаступника позивача. 30.05.2025 від Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області надійшли письмові пояснення, до яких долучено копію Положення про ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова», затвердженого наказом Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 24.07.2017 № 47. 30.05.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури надійшли додаткові письмові пояснення. 02.06.2025 від представника позивача Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Протокольною ухвалою від 03.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 11.09.2025. 11.09.2025 судовий розгляд не відбувся через клопотання представника відповідача адвоката Железняка К.В. про відкладення розгляду справи. 18.09.2025 від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла заява про долучення письмових доказів. У судовому засіданні 20.11.2025 прокурор підтримав уточнену позовну заяву, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Железняка В.К. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області Спесивцева О.С. просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Інші учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялися про судовий розгляд належним чином. На підставі абз. 2 ч.\~1 ст.\~244 ЦПК\~України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 02 грудня 2025 року. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази, судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га. У додатку 5 до вказаного розпорядження зазначено, що територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка. Начальником Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 30.08.1993 вперше затверджено Положення про державний заказник місцевого значення «Балка Бабакова». Надалі відповідними наказами Державного управління екології та природних ресурсів Запорізької області 20.12.2003, начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.10.2012 № 72, диркетора Департаменту екології та природних ресурсів від 24.07.2017 № 47, затверджувалися Положення про вказаний заказник. Відповідні положення погоджувалися із заінтересованими особами, зокрема із Малотокмачанським сільським головою. Згідно з вказаними Положеннями заказник організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України. Відповідно до п.п.\~1.2 1.6 Положення, затвердженого Державного управління екології та природних ресурсів Запорізької області 30.12.2003, Заказник загальною площею 99,4 Оріхівського району Запорізької області, в межах земель Мала Токмаченської га розташований на території сільської ради. Заказник входить до складу природно заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Територія заказника не вилучається із землеволодіння Мала Токмаченської сільської ради (далі - Землекористувач) Оріхівського району, яка здійснює на ній свою діяльність згідно з Конституцією України, законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України" іншими законами України, підзаконними актами та цим Положенням. Землекористувач несе відповідальність за належне утримання території заказника та додержання встановленого цим Положенням режиму території. Межі заказника переносяться в натуру з встановленням необхідних державних інформаційно-охоронних знаків затвердженого зразку, наносяться на планово-картографічні матеріали органів Державного комітету земельних ресурсів на місцях та Користувача (плани внутрігосподарського землеустрою, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 3 детальною характеристикою в таксаційних описах т.і.) Рішення цих питань покладається на Землекористувача. Державне управління екології та природних ресурсів Запорізької області передало ботанічний заказник «Балка Бабакова» під охорону Мала Токмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронного зобов`язання № 299 у грудні 2002 року. Пунктами 1.2, 1.4 Положення начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.10.2012 № 72 передбачено, що заказник розташований на території Оріхівського району Запорізької області в межах земель Оріхівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство» (кв. 104 вид. 1-16, площею 47,8 га) та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району (площею 51,6 га), які несуть відповідальність за його належне утримання та дотримання відповідного заповідного режиму (т. 1 а.с.68-69). Пункт 1.3 вказаного Положення наголошує, що ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» входить до складу природно-заповідного фонду України. Відповідно до п. 1.5 Положення межі заказника «Балка Бабакова» переносяться в натуру (на місцевості) з встановленням межових стовпів, типових охоронних знаків, інформаційних аншлагів встановленого зразку і наносяться на планово-картографічні матеріали та матеріали лісовпорядкування землекористувачів. Рішення цих питань покладається на ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмочанську сільську раду. Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 09.12.2014 ботанічний заказник «Балка Бабакова» передано під охорону ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронних зобов`язань № 24 та № 25 відповідно (т. 1 а.с.70, зворот а.с. 70). Рішенням Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 12 від 03.03.2020 затверджено проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (далі Проект). Згідно з матеріалами вказаного Проекту частина території ботанічного заказника «Балка Бабакова» загальною площею 10,9217 га знаходиться у приватній власності громадян, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 1,9621 га належить на праві приватної власності [PERSON] . Так, розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 передано у власність [PERSON] . для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га (т. 1 а.с. 118). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2009 № 3-1076 (спадкова справа № 400 за 2008 рік) власником земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 став відповідач [PERSON] (т. 1 а.с. 119). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ № 344528 від 18.01.2010 на право власності на земельну ділянку х кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га (т. 1 а.с. 120-121). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на цей час земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га перебуває у власності [PERSON] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Статус земель природно-заповідного фонду, розташування спірної земельної ділянки в межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова». Особливість статусу земель природо-заповідного фонду закріплена у конкретних нормах Земельного кодексу України, Законах України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про охорону навколишнього природного середовища». Так, відповідно до п. «в», ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Згідно зі ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічні положення містяться у ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Відповідно до ст. 44 ЗК України та ст.\~3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Частиною першою ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті. Згідно з ч. 2 цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, ЗК України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця. Відповідно до пункту «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України (у редакції станом на 04.06.2004) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом. Згідно з раніше наведеними положеннями ст.ст. 43, 44 ЗК України, а також відповідно до ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України. Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус. Так, згідно із ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. Частиною третьою ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, яким не передбачено ведення на цих землях особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції. Стаття 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачає, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі. За статтею 3 указаного Закону, екомережа це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні. У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до таких принципів: забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до об`єктів, обмежених в обороті. Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 сформулював правові висновки, відповідно до яких правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. Окрім того, у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 Верховний Суд наголосив на тому, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним. Як зазначено у преамбулі до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. За ст. 14 вказаного закону режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів. Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель. Така охорона земель природно-заповідного фонду є комплексною, оскільки забороняє будь-яку діяльність, яка може негативно впливати на стан природних ресурсів, передбачає вичерпний перелік видів використання, а також особливий склад органів державної влади та місцевого самоврядування, які приймають рішення щодо створення, зміни меж, статусу та їх вилучення. Разом з цим, згідно із ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. На відміну від земель сільськогосподарського призначення, режим охорони земель природно-заповідного фонду спрямований на збереження не тільки самої природи, рідкісних видів рослин та тварин, унікальних ландшафтів, водних ресурсів, а й цілої світової екосистеми природних територій, за допомогою яких природа може відновлюватись, щоб не перетворитись в аграрну пустелю. Окрім того, у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки. Незважаючи на те, що Проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області затверджений рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 лише 03.03.2020, статус земель природно-заповідного фонду з моменту створення об`єкту природно-заповідного фонду є незмінним. Зміна такого правового режиму, а також відповідно й цільового призначення цих земель допускається лише на підставі чітко визначеного механізму, процедури та відповідним колом уповноважених органів, до якого районні державні адміністрації не входять З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідачів, що межі заказника були встановлені, а земельні ділянки набули статусу заповідного призначення лише після прийняття рішення Малотокмачанською сільською радою № 12 від 03.03.2020. Таким чином, ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» як об`єкт та територія природно-заповідного фонду є юридично створеним з 02.10.1992 і включає 99,4 га земель на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га в межах території ботанічного заказника «Балка Бабакова» встановлено на підставі досліджених судом доказів: - проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020, який окрім іншого містить план-схему розташування земельної ділянки природно-заповідного фонду та копії плану землекористування колгоспу «Перемога» Оріхівського району з позначенням ботанічного заказника місцевого значення; - листів Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2020 № 10380/08-46, Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 04.11.2020 № 1342/02-09-02, відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.01.2021 № 8-8-0.30-77/109-21 тощо.. За наведеного суд доходить висновку, що прокурором доведено розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га в межах території ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова». Щодо наявності повноважень в Оріхівської районної державної адміністрації передавати у власність спірну земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, зокрема компетенції щодо встановлення/зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки. На момент видання головою Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області розпорядження від 16.06.2004 № 200 про передачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 2 га спірні правовідносини регулювалися Земельним кодексом України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» у наступних редакціях. Згідно із ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004) рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. За ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції, чинній на 08.01.2004) зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього закону. На час виникнення спірних правовідносин зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, а також їх вилучення здійснювалася відповідно до ст. ст. 19, 20, 122, 149, 150 ЗК України. Так, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Щодо земельних ділянок державної або комунальної власності зміна цільового призначення провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Що стосується земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, то така процедура зміни їх цільового призначення здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Статтею 122 Земельного кодексу України установлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Згідно ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин Кабінет Міністрів України був єдиним розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. При цьому, Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-IV та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності передаються усі землі в межах населеного пункту, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності (у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності). Розташування спірної земельної ділянки, як і самого заказника, за межами населених пунктів підтверджується відомостями Проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020. За інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2939/0/2-21 Кабінетом Міністрів України рішення про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не приймалось. Також за відомостями Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21, наданими за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2940/0/2-21, до Міндовкілля проекти рішень та відповідна документація з питань вилучення, надання, зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не надходили. Окрім того, Запорізька обласна державна адміністрація листом від 15.02.2021 № 00994/08-17 повідомила, що вона та її структурні підрозділи не зверталися до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення земельних ділянок ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова». Разом з цим Верховною Радою України 28.04.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (27.05.2021р. набрав законної сили), яким внесено суттєві зміни до низки законодавчих актів, у тому числі до Земельного кодексу України. Так, згідно із новою редакцією ч. 8 ст. 122 та ст. 149 Земельного кодексу України з 27.05.2021 Кабінет Міністрів України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду. Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Згідно з п. п. «а», «ґ» ч. 5 ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності; виникнення інших підстав, передбачених законом. Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цієї норми (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Таким чином, Кабінет Міністрів України до 27.05.2021 був розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. На теперішній час в силу вищевказаних положень ЗК України земельні ділянки природно-заповідного фонду місцевого значення за межами населених пунктів є комунальною власністю відповідних територіальних громад. Зміна їх цільового призначення є можливою лише за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 ЗК України). За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З наведеного слідує, що ведення особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції на землях природно заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки відповідно до норм ч. 2 ст. 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України» на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Отже, в силу імперативних приписів закону голова Оріхівської районної державної адміністрації не мав права видавати розпорядження від 16.06.2004 № 200 в частині передачі у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. З огляду на викладене, розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 в частині надання земельної ділянки природно- заповідного фонду у приватну власність [PERSON] видано всупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Надаючи оцінку вибраного прокурором способу захисту, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення. Також Велика Палата Верховного Суду у п..п. 7.28 7.30 вказаної постанови дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)). Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. З урахуванням викладеного, суд не відхиляє доводи відповідачів про необхідність пред`явлення у спірних правовідносинах саме віндикаційного позову та зазначає, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту шляхом пред`явлення негаторного позову, та зауважує, що позовна давність на ці правовідносини не поширюються. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 113-123 постанови від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 зазначила, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40)). Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частин другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права. У пункті 64 постанови від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах». Велика Палата Верховного Суду констатує, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області за встановлених судами конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 і підстави для відступу від цього висновку не встановлені. Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. Окрім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (пункти 145-149, 157): «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Рішенням від 17.11.2016 Черкаська міська рада не тільки доручила внести зміни до Договору оренди землі, а й змінила цільове призначення земельних ділянок. У цій справі прокурор як в апеляційній, так і в касаційній скаргах зауважував, що порушення інтересів держави Черкаською міською радою полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням. Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) не вичерпало своєї дії шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо). Зазначене рішення наразі є чинним та породжує відповідні правові наслідки. Отже, якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною. Прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 наголошено на тому, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га ріллі усуває стан юридичної невизначеності статусу земельної ділянки як обмеженої в обороті. Чинність вказаного рішення, яке не вичерпало свою дію, породжує відповідні правові наслідки у вигляді незаконного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі сільськогосподарського призначення замість природно-заповідного фонду), а тому підлягає визнанню недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЯИ № 344528 від 18.01.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га (т. 1 а.с. 120-121), як і спірне розпорядження Оріхівської райдержадміністрації, на підставі якого спадкодавець [PERSON] отримала у власність спірну ділянку, також видано із порушеннями вищевказаних норм земельного та природоохоронного законодавства, тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України та ч.1 ст. 215 ЦК України, а право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 припиненню. Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відповідно до ст. 16 наведеного закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Частиною 10 ст. 79-1 ЗК України визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га майже повністю входить у межі ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», а отже не може відноситися до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах. Зокрема, до винесення головою Оріхівської районної державної адміністрації спірного розпорядження вищезазначена земельна ділянка перебувала в державній власності, єдиним розпорядником якої був Кабінет Міністрів України. Як власник відповідних земель держава володіла усіма правомочностями щодо них правами володіння, користування та розпорядження. Судом встановлено, що на теперішній час земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га, яка у переваженій більшості (1,9621 га) розташована в межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова». Суд зауважує, що відповідач не скористався правом провести судову земельно-технічну експертизу для вирішення питання про можливість поділу вказаної земельної ділянки та заявити зустрічну позовну вимогиу щодо визнання права власності на частину земельної ділянки площею 0,0379 га (2 1,9621), що знаходиться поза межами ботанічного заказника. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено нові об`єкти речових прав з іншими межами та кадастровими номерами. Відповідно до вимог ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Статтями 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга. Згідно з вимогами ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у письмових поясненнях від 18.09.20225 зазначав, що скасування державної реєстрації земельної ділянки наразі не є технічно можливим, оскільки земельна ділянка, знаходиться на території, на який припиняється доступ користувачів до Державного земельного реєстру відповідно до наказу Державної служби №країни з питань геодезії, картографії та кадастру «Про припинення доступу користувачів до Державного земельного кадастру» від 30 грудня 2022 року № 416 (із змінами та доповненнями). Суд не приймає аргументи представника третьої особи, оскільки у разі дійсності технічної неможливості вчинення реєстраційних дій у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації може бути здійснено після відновлення доступу користувачів до Державного земельного кадастру. Таким чином, суд констатує, що вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2323982500:01:004:0045 площею 2 га є ефективним способом захисту та підлягає задоволенню. Враховуючи положення ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позовні вимоги про визнання недійсними розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації, державного акту та договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку, а також скасування державної реєстрації останньої є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою. Крім того, суд, зважаючи на необхідність дотримання принципу правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою, встановив, що суспільний інтерес у цій справі щодо повернення спірної земельної ділянки Малотокмачанській територіальній громаді в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області спрямований на задоволення соціальних потреб, а саме у відновленні законності становища, яке існувало до порушення права державної/комунальної власності на цю ділянку; у недопущенні зміни цільового призначення земель природно-заповідного фонду та їх використання з іншою метою, ніж визначена у ЗУ «Про природно-заповідний фонд»; у збереженні унікальних об`єктів екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища. Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Землі природно-заповідного фонду, до яких належать і землі заказників, як комунальної, так і державної форми власності, не могли передаватися у приватну власність у силу ст. ст. 83, 84 ЗК України (станом на день виникнення спірних правовідносин). Відповідні приписи національного законодавства щодо неможливості переходу у приватну власність земельних ділянок, віднесених до природно-заповідного фонду, є доступними, чіткими та передбачуваними. Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду установлено пріоритет права власності Українського народу, державної та комунальної власності над приватною, тобто законно набути право приватної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, у тому числі і спадкодавець Відповідача-2 [PERSON] . Однак [PERSON] , та згодом сам [PERSON] як спадкоємець, набули таке право власності у спосіб, який, за формальними ознаками, має вигляд законного, оскільки юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом державної влади незаконного рішення, не будучи уповноваженим на такі дії законом, про передачу земельної ділянки у приватну власність. Проте у цьому випадку суд погоджується з доводами прокурора, що Запорізька область розташована в степовій зоні з переважно одноманітним ландшафтом. Але через відмінності тектонічної будови, рельєфу, клімату й особливості ґрунтів, видового складу рослин і тварин, створюються окремі ділянки, не схожі за своїм загальним виглядом. Саме через такі особливості розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га. У додатку 5 до вказаного розпорядження наявна характеристика цього об`єкту природно-заповідного фонду територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка. У Положеннях про заказник також зазначено, що його організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України. Спірна земельна ділянка на час її набуття відповідачем була віддалена від будь-яких об`єктів інфраструктури та забудови, виділялась поміж земель нерозораністю та іншою рослинністю. Крім того, ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» створений ще у жовтні 1992 року. Тобто, [PERSON] у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для земель природно-заповідного фондів ознак, враховуючи час створення ботанічного заказника (за 12 років до передачу у власність), проявивши розумну обачність, повинна була знати про те, що ця ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Придбання такої ділянки усупереч зазначеним обставинам ставить під обґрунтований сумнів її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність. Це узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц. Повернення державі земельної ділянки природно-заповідного фонду, незаконно переданої у приватну власність органом виконавчої влади для ведення особистого селянського господарства, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства. Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 148), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)). Застосування саме такого юридичного механізму поновлення порушеного права не призведе до непропорційного втручання у права [PERSON] , оскільки у цьому випадку питання захисту навколишнього природного середовища, охорони довкілля, створення належних умов для реалізації екологічних прав громадян і забезпечення населенню доступу до об`єктів природно-заповідного фонду, враховуючи їх загальносуспільне значення, превалюють над індивідуальними правами окремих громадян та юридичних осіб. На оцінку критерію пропорційності втручання звернуто Європейський судом з прав людини у рішенні у справі «Гамер проти Бельгії». Так, суд зазначив, що заявник побудував заміський будинок у лісовій зоні, де згідно з національним законодавством будівництво не дозволялося і порядку легалізації такого будівництва закон не визначав. Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану шляхом знесення, ніякий інший спосіб захисту не міг вважатися належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової зони, у якій не дозволялася жодна забудова. За таких обставин Європейський суд з прав людини, врахувавши те, що втручання у право мирного володіння майном відбулося згідно із законом і переслідувало легітимну мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів, визнав таке втручання пропорційним. Подібні за змістом висновки викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Депаль проти Франції», «Бросее-Трибуле та інші проти Франції», у яких суд вказав, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення влади спрямовані якраз на захист прав людини, а саме прав людей на вільний доступ до берега, які конфліктують з правом власності заявника. Враховуючи, зокрема, поведінку як органу виконавчої влади, який прийняв протиправне рішення, так і поведінку спадкодавця відповідача-2, [PERSON] , яка отримала у власність ділянку на території об`єкта природно-заповідного фонду для здійснення сільськогосподарської діяльності, і загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, не погіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», то публічний інтерес безумовно переважає приватний інтерес (збереження права власності цієї ділянки, отриманої з метою та способом, що суперечить закону). Поряд з цим, втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011, "Кривенький проти України" від 16.02.2017). Втім, суд зазначає, що питання компенсації у належний процесуальний спосіб (зокрема, шляхом подання [PERSON] зустрічного позову) у цій справі не порушувалось. Щодо представництва прокуратурою інтересів держави, то суд враховує, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Верховний Суд в ухвалі від 19.07.2018 (справа № 822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. п. 38, 39, 43 постанови), бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Прокурор на захист інтересів держави звернувся до суду 21.04.2021 в інтересах Кабінету Міністрів України, враховуючи редакції чинних на той час положень ст. ст. 122, 149, 150 ЗК України, відповідно до яких уповноваженим органом на захист інтересів держави був Кабінет Міністрів України як єдиний розпорядник земельних ділянок державної власності природоохоронного призначення. Судом з`ясовано, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Кабінету Міністрів України Запорізькою обласною прокуратурою 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21 до зазначеного органу скеровано лист, в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земельної ділянки природно-заповідного фонду та запитано про вжиті Кабінетом Міністрів України заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідної землі у розпорядження держави. Секретаріатом Кабінету Міністрів України листами від 02.02.2021 за № 2939/0/2-21 та за № 2940/0/2-21 повідомлено прокуратуру про те, що рішення про передачу або вилучення, погоджень зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймались. При цьому Секретаріат Кабінету Міністрів України взагалі не зазначив про вжиті заходи до захисту державних інтересів, причини їх невжиття, а також не повідомив чи планується вжиття таких заходів та яких саме. Одночасно вищевказаний лист обласної прокуратури скеровано до Міністерства юстиції України, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Запорізької обласної державної адміністрації для розгляду у межах компетенції. Згідно з листом Запорізької обласної державної адміністрації від 15.02.2021 № 00994/08-17 остання не зверталась до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення спірної земельної ділянки заказника « [PERSON] ». Також повідомлено, що облдержадміністрація до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 16.06.2004 № 200 також не зверталась. Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21 повідомило, що матеріали, пов`язані з вилученням та наданням у користування із зміною цільового призначення спірної земельної ділянки до Міндовкілля не надходили. За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16.02.2021 № 5-28-0.191-1679/2-21 перевірки дотримання законодавства під час набуття прав на спірну земельну ділянку не проводилися, заходи претензійно-позовної роботи не вживались. При цьому Міністерство юстиції України, яке згідно зі ст. 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» є єдиним органом, уповноваженим на представництво інтересів КМУ в судах, листом від 26.02.2021 № 8678/1318-4-21/9.1.2 повідомило, що ефективне відновлення порушених інтересів держави, у даному випадку, можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах Кабінету Міністрів України. Таким чином, Кабінет Міністрів України обізнаний про необхідність захисту інтересів держави та мав відповідні повноваження для їх захисту, проте таких заходів не вжив та не планує вживати, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі зазначеного уповноваженого органу державної влади. Так, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор в даних правовідносинах із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту. Аналогічна позиція з приводу субсидіарної ролі прокурора в захисті інтересів держави в суді дотримується і Верховний Суд, який висловив її у низці постанов у справах за позовами прокурорів, зокрема у постановах від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 15.10.2019 у справі № 904/2820/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Таким чином, Кабінет Міністрів України, як компетентний орган, навіть після отримання повідомлення обласної прокуратури від 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21, ані самостійно, ані інші державні органи за його дорученням не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Надаючи оцінку\~розумності строку,\~судом враховано,\~що у\~даному випадку\~інтереси держави\~потребували невідкладного\~захисту,\~оскільки спірна\~земельна ділянка\~природно \~заповідного фонду\~ботанічного заказника\~місцевого значення\~«Балка Бабакова»\~на момент\~пред`явлення позову\~вже майже\~17\~років перебувала\~у власності\~приватних осіб\~з цільовим\~призначенням ведення особистого селянського господарства. Таким чином, враховуючи зобов`язання держави зі збереження об`єктів природно заповідного фонду, питання повернення з приватної власності та використання ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», частина території якого перебуває у приватній власність [PERSON] , суд дійшов висновку, що в даному випадку вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є правомірним. Суд зауважує, що подальші законодавчі зміни у сфері земельних відносин щодо розмежування державної та комунальної власності, які набрали законної сили 21.05.2021, а також створення 08.10.2024 відповідно до Указу Президента України від 23.04.2024 № 239/2024 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області» Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району, внаслідок чого під час розгляду справи відповідно до ст. 55 ЦПК України було здійснено процесуальне правонаступництво позивача Кабінету Міністрів України спочатку на Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області, а в подальшому на Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області, не впливають на дотримання прокурором процедури встановлення підстав для представництва, оскільки прокурором вживались вказані заходи представницького характеру відповідно до чинного на час звернення до суду законодавства. За наведеного клопотання Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову, з урахуванням заяв про забезпечення позову та про доповнення позовних вимог, сплачений судовий збір у сумі 10\~629 грн. Оскільки позов задоволений повністю, суд доходить висновку про стягнення з відповідачів судового збору в рівних частках.

Outcome: approved