Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

11 липня 2025 року до Березнегуватського районного суду через систему "Електронний суд" надійшла відповідна позовна заява підписана представником позивача - Терлецькою Т.О., яка діє на підставі ордеру №1161669 від 09.07.2025. У позові зазначено, що з 24 квітня 2004 року по 23 грудня 2011 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою. [INFO] у шлюбі у них народився син - [PERSON] , який залишився проживати з матір`ю. Відповідно до виконавчого листа №2-288/2011 від 31 серпня 2011 року, виданого Березнегуватським районним судом Миколаївської області на користь відповідачки, з позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.07.2011 року до досягнення ним повноліття. Під час спільного проживання з відповідачкою у квітні 2008 року сторони придбали у спільну власність житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, вартістю - 30 000 грн. Після розірвання шлюбу рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року право власності на 2/3 частини зазначеного житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку (присадибна ділянка) було визначено за відповідачкою. Ще у 2013 році позивач подарував 1/3 частину цього будинку з земельною ділянкою їх спільному сину - [PERSON] . Між сторонами була досягнута усна домовленість, що у зв`язку з передачею всього житлового будинку та земельної ділянки відповідачці і сину, вона не буде претендувати на аліменти від позивача на утримання дитини. Проте, попри укладену домовленість, відповідачка продовжувала стягувати аліменти з позивача, незважаючи на те, що він постійно їм матеріально допомагав. 11 квітня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] . [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Окрім утримання неповнолітньої доньки, позивач допомагає своїм батькам пенсіонерам . Через несплату аліментів за період із лютого 2023 року по червень 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 88148,16 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 02.05.2025 року, наданим Першим відділом ДВС у Баштанському районі Миколаївської області. 08.05.2025 року позивач отримав інший розрахунок заборгованості №23340, відповідно до якого станом на 30.04.2025 року заборгованість становить 118 145,66 грн. Позивач не погоджується з цим розрахунком, оскільки згідно з виконавчим листом №2-888/2011 від 31.08.2011 року аліменти мали стягуватися до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Натомість у зазначеному розрахунку виконавча служба не припинила нарахування аліментів після досягнення сином повноліття, внаслідок чого утворилася незаконна заборгованість. На сьогодні позивач не має постійної роботи, не може займатися підприємницькою діяльністю через арешт банківських рахунків у зв`язку з заборгованістю по аліментах, тому не має змоги погасити заборгованість. Посилаючись на викладене, позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 118 145,66 грн яка виникла за виконавчим провадженням №34182871. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Терлецька Т.О. в судому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Вважала що перебування на утриманні позивача батьків похилого віку з інвалідністю і неповнолітньої доньки від іншого шлюбу, відсутність постійної роботи, у своїй сукупності є підставами для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Крім цього, він фактично передав у власність сина житловий будинок, а тому право на аліменти на дитину мало б бути припиненим. Відповідач в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Сікорська І.С. позовні вимоги не визнала, вважала що зазначені позивачем обставини не можуть слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, крім цього позивач не надав доказів здійснення витрат у зв`язку з необхідністю догляду за батьками. Також він не дарував синові належну йому частину житлового будинку, про що свідчить розписка складена 15.06.2017 року, за якою навпаки позивач отримав від відповідачки грошові кошти за 1/3 частку нерухомого майна, у зв`язку з чим його право власності на частину житлового будинку було припинено ( а.с.46-48). Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чайка А.С., в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за відсутності їх представника ( а.с.86-87). Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 квітня 2004 року, який було розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2011 року ( а.с.15). У шлюбі них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю (а.с.15). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 07 вересня 2012 було відкрито виконавче провадження №34182871 на підставі виконавчого листа №2-288 виданого 31.08.2011 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області про стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с.89,180). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області заборгованість позивача по аліментам станом на 08 травня 2025 року становить 115210 грн. 91 коп, яка утворилась за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року ( а.с.22-23). Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання аліментних зобов`язань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 8 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року - суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання проте, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник позивача вважала, що утримання позивачем доньки у новому шлюбі, батьків які є особами похилого віку з інвалідністю та відсутність роботи, у сукупності, є підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Однак зміна сімейного стану позивача, а саме укладення ним іншого шлюбу, народження доньки та реєстрації місця його проживання за зареєстрованим місцем проживання батьків, на переконання суду не є тими складними життєвими обставинами які вплинули і пов`язанні з фактом виникнення заборгованості. Доказів здійснення значних грошових витрат на лікування батьків позивач не надав. Крім цього, з моменту стягнення аліментів, а саме з серпня 2011 року по теперішній час, з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] він не звертався, та будучи працездатною особою не вживає заходів для постійного працевлаштування, що дозволило б йому належно сплачувати аліменти та уникнути виникнення заборгованості по їх сплаті. Посилання на кращий матеріальний стан відповідачки та їх спільного сина, є лише суб`єктивною думкою представника позивача яка нічим не підтверджується, та спростовуються наданим самим позивачем скриншотами його листування з сином, в яких останній просить надати грошову допомогу, оскільки немає доходу і роботи ( а.с.81-84). Щодо доводів представника позивача про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею у власність нерухомого майна, суд їх вважає безпідставними з огляду на наступне. З матеріалів справи убачається, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року, було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя набутого у шлюбі та визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та на 2/3 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибної ділянки) площею 0,25 га ( а.с.16-17,25-27). Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2017 року було визнано мирову угоду укладену між сторонами. Припинено право власності [PERSON] на належну йому частину житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Та визнано право власності на цю частину житлового будинку за [PERSON] . За угодою [PERSON] зобов`язалась сплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості частини житлового будинку у розмірі 19950 грн. до 01 березня 2017 року. На виконання умов угоди [PERSON] сплатила [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 частини житлового будинку у розмірі 19950 грн, в [PERSON] підтвердив отримання від [PERSON] грошової компенсації вартості частини нерухомого майна у зазначеному розмірі, про що свідчить розписка складена сторонами 15 червня 2017 року (а.с.56). Зазначена розписка позивачем не оспорюється. Однак її зміст свідчить що між сторонами вирішувались не аліментні зобов`язання, а інші фінансові взаємовідносини, пов`язані зі сплатою відповідачкою позивачеві у цій справі, компенсації вартості частки нерухомого майна. При цьому, після складання розписки від 15 червня 2017 року мати дитини не відкликала від органів державної виконавчої служби виконавчий лист на примусове стягнення аліментів, а відповідні відділи ДВС продовжили вживати заходів для примусового стягнення аліментів, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №34182871, зокрема постановами державного виконавця за якими неодноразово оголошувався розшук майна боржника, накладався арешт на належне йому рухоме і нерухоме майно, здійснювалось звернення стягнення на його доходи, встановлювалися обмеження у праві виїзду за кордон, праві полювання, керування транспортними засобами, користування зброєю ( а.с.89-184). Крім цього, за вимогами ст.190 Сімейного Кодексу України право на аліменти може бути припинено у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно ( житловий будинок, квартиру, земельну ділянку) про що між батьками укладається договір, який повинен бути нотаріально посвідчений і підлягає державній реєстрації. Але між позивачем та відповідачем такого договору не укладалось. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування істотних обставин, що унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання сина [PERSON] та доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, за їх недоведеністю. При цьому незгода позивача з розміром заборгованості зі сплати аліментів та порядком її нарахування державним виконавцем не позбавляє його права на оскарження відповідного розрахунку заборгованості у порядку визначеному чинним законодавством.

Outcome: dismissed