Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що до органу опіки та піклування від Служби у справах дітей ОМР надійшло клопотання та документи стосовно невідкладеного відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , дитину чоловічої статі [INFO] та немовля чоловічої статі [INFO] . Спеціалістами Служби у справах дітей спільно з фахівцями Центру соціальних служб ОМР та представниками поліції 14.08.2024 року було здійснено виїзд за місцем проживання родини, за адресою: [ADDRESS] . За результатами виїзду було встановлено, що малолітня дитина чоловічої статі та немовля чоловічої статі не зареєстровані та не мають свідоцтв про народження, зі слів матері, реєстрація була не можлива за відсутності в останньої паспорта. Під час відвідування встановлено, що мати дітей була виснажена, батьки дітей поводили себе неадекватно. Встановлено, що квартира в якій проживає родина є орендованим житлом, власник квартири та інші сусіди допомагають родині продуктами харчування. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітніх дітей діти були доставлені до КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» ОМР для обстеження лікарем-інфекціоністом. В подальшому, були доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 3» ОМР для проведення медичного огляду. На підставі викладеного представник позивача просить: відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , дитину чоловічої статі [INFO] та немовля чоловічої статі [INFO] у матері та батька без позбавлення батьківських прав. Стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі: 1/3 частини зі всіх видів заробітку. Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду міста Одеси від 23 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення. На адресу суду 13.11.2024 року (вх. № 37760) надійшла заява за підписом представника третьої особи: служби у справах дітей Одеської міської ради Ю. Тимошевської про долучення до матеріалів справи копії листа КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок №3 «Сонечко» ОМР а саме довідки про не відвідування. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи в судове засідання (а.с.71). На адресу суду 18.03.2025 року (вх. № 9575) надійшло клопотання за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Ластовецького А.Л. про приєднання до матеріалів справи доказів та поновлення строку на їх подання (а.с.98-99). Щодо даного клопотання представник надав наступні докази, а саме: копії паспортів відповідачів, копію посвідчення учасника бойових дій, довідку про доходи відповідача [PERSON] , копію свідоцтва про шлюб, довідку про участь у забезпеченні оброни України, рапорт, копію військового квитка (а.с.100-108). Також, 19.05.2025 року (вх. № 19150) на адресу суду надійшла заява за підписом представника Служби у справах дітей про долучення доказів, а саме довідки про відвідування (а.с.119,120). Також, 30.05.2025 року (вх. № 21493) надійшла заява за підписом представника Служби у справах дітей про долучення доказів, а саме: довідку про відвідування, виписку з реєстру про правопорушення, копії ухвал, постанов, психологічний протокол спостереження за сім`єю групи дітей, висновок про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, витяг з історії хвороби, висновок про стан здоров`я, витяг з історії хвороби, довідка про відвідування, довідка про перебування дітей в державному закладі від 17.07.2025 року (а.с.132-151). Чергове судове засідання у справі призначено на 27 листопада 2025 року, сторони про час та місце слухання справи повідомлені. На адресу суду 27.11.2025 року (вх. № 50815) надійшла заява за підписом представника позивача Пересипської РА ОМР Дмитрієвої Т.П. щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача, згідно якої остання зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.164). Представник третьої особи: Служби у справах дітей Одеської міської ради також надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.163). Відповідач [PERSON] , також звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, відповідно до якої зазначила, що заперечує проти задоволення позову, з приводу не можливості прибуття до суду зазначила, що не може з`явитись, оскільки у вересні народила четверту дитину (а.с.165). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, судом встановлено, що відповідач проходить військову службу у [NUMBER] (а.с.166). З огляду на зазначене суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін відповідно до поданих ними заяв, оскільки підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Так, звертаючись до суду з позовом про відібрання дітей та стягнення аліментів, представник позивача зазначив, що батьки не приділяють увагу дітям, в квартирі де проживає родина повна антісанітарія, відсутня їжа, діти голодні, їм давали лише чай, в квартирі сморід, відсутні спальні місця для дітей. Батьки не працюють. Судом досліджуються надані документи на підтвердження та спростування обставин позову. Так, згідно копії свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис про народження № 336. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 641. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.66). Відповідно до інформації Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено про наявність актового запису про народження № 641 від 06.11.2024 року відносно [PERSON] , [INFO] . Відомості про батьків, а саме про мати та батька внесено на підставі ст. 135 СК України (а.с.67, 68). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 02. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.88). Відповідно до інформації Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено про наявність актового запису про народження № 02 від 08.01.2025 року відносно [PERSON] 11.09.2023 року відомості про батьків, а саме про мати та батька внесено на підставі ст. 135 СК України (а.с.89,90). Так, відповідно до розпорядження Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.08.2024 року Про негайне відібрання малолітніх дітей встановлено, що даним розпорядженням встановлено: відповідно до п.п.5,9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, утому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2020 № 585 14.08.2024 проведено оцінку рівня безпеки малолітніх [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статі [INFO] , та немовля чоловічої статі [INFO] , складено акти. Згідно з актами перебування дітей разом з матір`ю та батьком негативно впливає на їх життя, стан здоров`я, розвиток та призводить до неналежного рівня задоволення індивідуальних потреб відповідно до віку, загрожує життю та здоров`ю. Висновок рівня безпеки дітей дуже небезпечно. Враховуючи викладене, та діючи в інтересах дітей постановлено відібрати дітей без позбавлення батьківських прав, повідомити Суворовську окружну прокуратуру в установлений термін. Розпорядження направити в Службу у справах дітей ОМР для вжиття заходів щодо тимчасового влаштування дітей, вирішення питання надання дітям статусу з метою подальшого влаштування (а.с.20). Висновки викладені в розпорядженні підтверджуються Актами проведення оцінки рівня безпеки дитини складеного за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-35). Також, позивачем на підтвердження обставин позову надано фотографії, з яких встановлено, що обставини викладені у позові щодо антисанітарних умов, підтвердження фотофіксацією (а.с.38-49). Заперечуючи обставини викладені у позові, сторона відповідача надала докази щодо виправлення ситуації в сім`ї. Так, відповідно до копії свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, актовий запис № 98. Прізвище після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.104). Також, судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем, відповідно до довідки про доходи виданої військовослужбовцю [PERSON] в тому, що він дійсно проходить службу у ВЧ [NUMBER] та його дохід за січень 2025 року по березень 2025 року становить 79\~120, 34 гривень (а.с.103). Також, згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України встановлено, що [PERSON] з 30.12.2024 року по [INFO] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи у складі ОУВ «Таврія» Одеської області м. Біляївка (а.с.105). В судовому засіданні, яке відбулось 08.07.2025 року, [PERSON] суду повідомила, що наразі проживає в організації шлях до додому. Відвідує дітей, та бажає їх виховувати та, щоб вони жили в родині. Повідомила, що через молодість та не вміння займатися вихованням дітей вона допустила дані обставини, зазначила, що виправляється та їй в цьому допомагають соціальні працівники. Так, відповідно до довідки про відвідування від 03.07.2025 року № 738 виданої КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» ОМР, судом встановлено, що в закладі з 04.09.2024 року по теперішній час на повному державному забезпеченні знаходяться малолітні діти, які перебувають на підставі Направлення (путівка) Служби у справах дітей ОМР № 32, 33,34 від 02.09.2024 року. За весь час перебування дітей у закладі батьки відвідували своїх дітей, а саме: 31.03.2025 року, 05.05.2025 року, 26.06.2025, 27.06.2025 року,02.07.2025 року та 03.07.2025 року (а.с.151). Отже, з досліджених документів, та встановлених обставин в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачі усвідомили свою поведінку, та мають намір забрати дітей, відповідач проходить військову службу та отримує заробітну плату, мати дітей усвідомила свою поведінку щодо неналежного виховання дітей, з`являється у всі судові засідання, прикладає зусилля щодо повернення дітей у родину. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей. Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також, в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на зазначене, судом встановлено, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав стали виникнення в сім`ї небезпечних для дітей обставини: її життя, здоров`я. Актом проведення оцінки, рівень безпеки дитини, було визначено, як «дуже небезпечно». Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини від батьків в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітніх дітей, судом встановлено, що зазначені обставини, які описані в Акті станом на час розгляду справи відсутні. Батьки виправили свою поведінку та виявили бажання виховувати дітей. Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання дітей від батьків, відсутні підстави для їх відібрання. При цьому суд виходить з наступного: Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей є їх проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дітей у батьків при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати їх інтересам. Судом встановлено, що батьки відвідують дітей. Судом також враховується, що поведінка відповідача [PERSON] змінилась, мати дітей зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Зазначила, що приймає допомогу соціальних працівників та через молодий вік не розуміла наслідків своєї неналежної поведінки. Обставини, що стали наслідком відібрання дитини, вичерпані. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідачів, а також враховуючи, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам в першу чергу дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Так само не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, в задоволенні, якої позивачу було відмовлено. Статтею ст.263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За внутрішнім переконанням суду, за час розгляду справи, відповідачі, як батьки твердо довели своє бажання виховувати дітей та дбати про них, судом приймається до уваги те, що мати усвідомила свою поведінку, не приховуює свого негативного ставлення до своєї поведінки, батьки зробили висновки. Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed