Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач,\~АТ Акцент-Банк\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [PERSON] звернувся до АТ "Акцент-Банк" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 23.11.2020 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав з банком кредитний договір А34РСТ155101049962 щодо надання останньому кредиту в розмірі 62\~530,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 22.03.2024 року) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту. Станом на 25.03.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 76\~546,15 грн., яка складається з: 45\~577,89 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 30\~968,26 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією, 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за пенею. 16.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Курлаповим М.Д. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що виписка по кредиту від 25.03.2025 року, яку надано суду позивачем, не є достовірним доказом у справі, який підтверджував би наявність заборгованості у [PERSON] за кредитним договором № A34PCT155101049962 від 23.11.2020 року, оскільки не містить підтвердження зарахування кредитних коштів в сумі 62 530,00 грн. на номер платіжної картки [NUMBER] , яка є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту, відповідно до п. 7 Заяви клієнта, яку надав суду Позивач. Також в цій виписці по кредиту не зазначено і будь-якого номеру рахунку, в тому числі - [NUMBER] , який визначено як рахунок для внесення платежів, відповідно до п. 7 Заяви клієнта. Зазначає, що Позивачем не надано докази імітування платіжної картки [NUMBER] , про яку зазначається у п. 7 Заяві клієнта, а також доказів відкриття будь-яких рахунків (в тому числі [NUMBER] , [NUMBER] чи [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] . Виписка по кредиту не містить обов`язкових реквізитів, зокрема: номеру особового рахунку; коду банку, у якому відкрито рахунок; коду банку- кореспондента; коду валюти; суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку та інше. При цьому виписка по кредиту містить підпис від імені Голови правління АТ "А-БАНК" Кандауров Ю.В у вигляді неякісного (розмитого) зображення відображення фізичного підпису й печатки, що є ознакою застосування банком на первинному документі факсимільного відтворення, яке не було погоджене між сторонами. Також, застосування такого способу підписування первинного документу без узгодження зі стороною не допускається, в тому числі і банкам. Наявність самого меморіального ордеру не є доказом підтвердження тих обставин, на які посилається Позивач, а саме щодо наявності заборгованості [PERSON] перед АТ «Акцент-банк» за кредитним договором за № A34PCT155101049962 від 23.11.2020 року, оскільки відомості в призначенні, які містить вказаний документ хоч вказують на видачу кредиту згідно вказаного договору, однак платником вказаних коштів зазначений саме [PERSON] , а їх отримувачем є незрозумілий суб`єкт під назвою «Онлайн Кеш-Кредит». Вважає, що меморіальний ордер, створений самим АТ Акцент-банк, який містить суперечливі відомості, не можна оцінити як достовірний доказ факту отримання [PERSON] саме від АТ Акцент-банк кредитних коштів в сумі 62\~530,00 грн. При цьому, меморіальний ордер як розрахунковий документ не містить, зокрема, підписів ні фізичного, ні електронного, які є обов`язковими реквізитами для такого документу. При цьому, ні один з документів, які надав Позивач суду, не містить письмової згоди сторін на використання сторонами факсимільного відтворення чи його аналогів. Підпис [PERSON] у вигляді [NUMBER] не підпадає під визначення поняття електронний підпис, адже: 1) [PERSON] не є стороною прийняття пропозиції; 2) ідентифікатор +380988885578 не є одноразовим ідентифікатором в розумінні пп. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12 Закону України Про електронну комерцію, адже не містить алфавітно-цифрову послідовність. До того ж, Позивач не надає доказів надсилання такого ідентифікатору Юзвяку О.М., а також не надає доказів реєстрації [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ Акцент банк. В Анкеті-заяві, яка не є тотожною Заяві клієнта (тобто це два різних документа) також не міститься згоди про використання факсимільного відтворення підпису й печатки та домовленості між сторонами про використання електронних підписів (в тому числі і простого). В підтвердження відповідності наданих умов в паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» Позивачем не додані самі Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» . Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» мав розуміти [PERSON] та того, що саме з такими умовами [PERSON] ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, заяву клієнта, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту. У зв`язку з відсутністю доказів про конкретні запропоновані [PERSON] умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк», наданий банком паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може розцінюватися як підписання самого кредитного договору за № A34PCT155101049962 від 23.11.2020 року, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний накладенням електронного підпису [PERSON] , містить зауваження (абз. 5 розділу 6) про те, що інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 23.11.2023 року. Більше того, зі змісту абз.4 розділу 6 цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також, у розділі 3 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Таке ж зазначене і в застереження до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Анкета-заява від 29.11.2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, тіла кредиту, комісії, штрафів, пені, умов щодо прострочення, штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, процентів за користування кредитними коштами, умов нарахування процентів на залишок заборгованості, використання факсимільного відтворення підпису та печатки, використання будь-яких електронних підписів та печаток, не відображено інформації щодо емітування будь-якої платіжної картки (в тому числі 5351452701141258) чи відкриття будь-якого рахунку (в тому числі [NUMBER] , [NUMBER] чи [NUMBER] ), умов видачі будь-якої платіжної картки [PERSON] . У позовній заяві не вказано, що Позивач не мав змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Відсутність в анкеті-заяві умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів і т.д) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, сама по собі підписана анкета-заява до договору про надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не може бути підставою для стягнення заборгованості. Заява клієнта від 23.11.2020 року не містить умов щодо комісії, штрафів, пені, умов щодо прострочення, штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, умов нарахування процентів на залишок заборгованості, не містить домовленості використання факсимільного відтворення підпису та печатки, використання будь-яких електронних підписів та печаток. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити, крім того не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 29.11.2019 року, з умовами якої погодився відповідач [PERSON] , про що свідчить наявність власноручного підпису в ній, визначено, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. 23.11.2020 року між Банком та відповідачем на підставі заяви Клієнта № А34РСТ155101049962 укладено кредитний договір\~\~про надання кредиту в розмірі 62\~530,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою процентів (фіксована) у розмірі 50% річних. Відповідно до п. 9 заяви Клієнта № А34РСТ155101049962 Кредитний договір складається із Заяви про надання послуги «Швидка готівка № А34РСТ155101049962 від 23.11.2020 року, Таблиці очислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст.\~627\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 ст.\~11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: електронного підпису, електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що заява Клієнта № А34РСТ155101049962 від 23.11.2020 року, яка містить істотні умови кредитування (вид, тип, мету кредиту, суму кредиту, строк на який надається кредит, процентну ставку за користування кредитом), Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем [PERSON] простим електронним підписом за ідентифікаторм [NUMBER] . При цьому шляхом підписання заяви Клієнта, відповідно до п. 9, 10 заяви Клієнта, [PERSON] погодився, що ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ "А-Банк" при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту становить Кредитний договір, а також підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ "А-Банк" при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники, вони зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Відповідно до п.п. 1-1, 9, 10, 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 3\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Згідно з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», укладений між сторонами договір суд визнає договором про надання споживчого кредиту. Відтак суд вважає доведеним факт укладення між АТ "Акцент-Банк" та [PERSON] кредитного договору та виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050\~ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 62\~530,00 грн, що підтверджується Меморіальним ордером № TR.15812909.22087.69723 від 23.11.2020 року. У звязку із вищевказаним, судом відхиляються доводи представника відповідача про ненадання позивачем належних та допустимих доказів виплати [PERSON] сум позики (кредиту). Згідно із розрахунком заборгованості відповідач [PERSON] станом на 25.03.2025 має заборгованість в розмірі 76\~546,15 грн, яка складається з: 45\~577,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 30\~968,26 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. З виписки по кредиту № А34РСТ155101049962 від 25.03.2025 вбачається, що за період з 23.11.2020 року по 24.03.2025 року заборгованість становить 76\~546,15 грн. Наведені довод представником відповідача у відзиві на позовну заяву по суті, зводяться до заперечення самого факту укладення [PERSON] кредитного договору із позивачем. Інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, зокрема щодо змісту доданих позивачем додатків до позову, з яких вбачається наявність грубого порушення прав [PERSON] , як споживача, судом відхиляються, з огляду на їх необгрунтованість та відсутність посилання на докази, якими би спростовувалися факти, що є предметом доказування у даній справі. При цьому відповідачем чи його представником не надано суду доказів на спростування факту отримання відповідачем 23.11.2020 року готівки через касу банку на суму 62\~530,00 грн. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21). Частинами 2, 3 ст.\~215\~ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Слід зазначити, що відповідачем не надано та матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження того, що відповідач не звертався до позивача та не укладав кредитний договір № A536CT155101058563 від 09.12.2020, або ж доказів на підтвердження визнання судом недійсним вказаного кредитного договору. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний договір був укладений іншою особою, яка була б визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого КК України. Підстави вважати кредитний договір № А34РСТ155101049962 від 23.11.2020 року нікчемним правочином у суду відсутні. Відповідачем також не надано доказів вчинення шахрайських дій з грошовими коштами на його рахунку чи отримання 23.11.2020 року готівки через касу банку на суму 62\~530,00 грн. не ним, а іншою особою. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів, що якась інша особа могла скористатись його особистими даними та розголошення відомостей, за які вона несе особисту відповідальність. Згідно із статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач\~\~ [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань у строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved