Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 23.07.2020 на підставі кредитного договору № 2001642980901 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20000 грн., який пізніше було збільшено до 25000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 складає 43492.93 (сорок три тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 93 копійки) з яких: 23334.48 грн. заборгованість за кредитом; 20158.45 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 року, цивільну справу №208/5404/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1339803 від 01.05.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 05.05.2025 року у справі №208/5404/25 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 18.09.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. Зазначила, що в якості доказу заборгованості відповідача позивач надав до суду заяву № 2001642980901 від 23.07.2020 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. З тексту заяви вбачається, що відповідачу було відкрито на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надано кредитну карку, встановлено кредитний ліміт у сумі 20 000,00 грн. Також 23.07.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені такі умови кредитування: Розділ 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача»: сума/ ліміт кредиту 20000,00 грн. Строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого у разі відсутності заперечень сторін продовжується кожного разу на такий самий строк. Розділ 4 «Інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної сукупної вартості кредиту для споживача»: пільгова процентна ставка 0% річних, стандартна процентна ставка, відсотків річних 47,88 %. Таким чином, кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок пільгова процентна ставка 0% річних, і ставка що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду - 47,88% річних. При цьому, тривалість пільгового періоду в заяві від 23.07.2020 року № 2001642980901 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. Також, позивач, на підтвердження позовних вимог, до позову додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, яка діє з 12.08.2020 року), а також додатки, які містять різні умови надання кредитів, в залежності від типу картки, а відповідно і різні розміри відсоткових ставок, строків повернення кредиту та процентів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» розумів відповідач, ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву від 23.07.2020 року. Відсутність підпису Відповідача на умовах та правилах публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 23.07.2020 року шляхом підписання анкети-заяви. Таким чином, заява про приєднання відповідача до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. в Паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, також відсутні конкретні умови кредитування, оскільки кредитним договором передбачено застосування двох процентних ставок - пільгова процентна ставка 0 % річних, і ставка що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду 47,88% річних. При цьому тривалість пільгового періоду в заяві від 23.17.2020 року № 2001642980901 та в паспорті споживчого кредиту не визначена. Також зазначила щодо розбіжності у виписках у нарахуванні заборгованості. Просить відмовити повністю у задоволенні позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 43 492.93 грн. Сторони в судове засідання не з`явились про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 25.07.2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено Заяву №200164298901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до зазначеної заяви відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надано кредитну картку, процентна ставка 47,88% річних, кредитний ліміт у сумі 20000 грн., строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Дана заява підписана відповідачем власноручно. У паспорті споживчого кредиту від 23.07.2020 року зазначені ті ж самі умови, що й у кредитному договорі. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №2001642980901 від 23.07.2020 року, 23.7.2020 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000,00 грн., 15.10.2020 року збільшено до 25000,00 грн., 27.02.2022 року зменшено до 23335,00 грн., 03.03.2022 року збільшено до 25000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001642980901 від 23.07.2020 року, станом на 04.02.2025 року, заборгованість становить 43492,93 грн., яка складається з: - 23334.48 грн. заборгованість за кредитом; - 20158.45 грн. заборгованість процентами. Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що кредитним лімітом вона користувалась, здійснювала покупки, знімала готівку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначає ЗУ «Про споживче кредитування». Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору (у редакції Закону № 1734-VIII) містить положення про те, що цей Законзастосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (ч. 1 ст. 20 Закону). Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №201/10403/19. Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору. Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що останній приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ». Також матеріалами справи не встановлено, що договір, укладений між сторонами, в судовому порядку визнавався недійсним. Відповідач не звертався до суду з позовом про порушення його прав як споживача, у зв`язку з укладенням договору між сторонами. Отже, Заява №2001642980901 від 23.07.2020 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка особисто підписана відповідачем, становить договір є дійсним, а зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню. 23.07.2020 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена, що реальна річна процентна ставка складає 47,88%, орієнтовна загальна вартість кредиту 20000 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на весь строк кредитування (у точності тіло кредиту, відсотки, комісії) складає 12577,58 грн., строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001642980901 від 23.07.2020 року, [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту 43492.93 з яких: 23334.48 грн. заборгованість за кредитом; 20158.45 грн. заборгованість процентами. Із наданих документів вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами та здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами суд вважає належними та допустимими. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України. Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та узгоджених сторонами відсотків. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підягають задоволенню, тобто з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у загальному розмірі 43492,93 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2422,40 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 80 від 23 червня 2025 року, як судові витрати на оплату судового збору при зверненні із позовом. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог, згідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved