Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2013 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу їх малолітній син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; доглядом за сином позивач займається одноособово, участь у його вихованні крім нього ніхто більше не приймає, інколи участь у вихованні сина приймає мати позивача - [PERSON] . Вказує, що він дбає про здоров`я сина, навчання, розвиток та добробут; матеріальне забезпечення сина лежить виключно на позивачеві. 30.12.2022 року рішенням Франківського районного суду м.Львова визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачка жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти, а відтак створились умови, які не відповідають інтересам дитини. Окрім цього, вказує, що відповідачка не виконує покладених на неї законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина, всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі підтримки з боку відповідачки. Вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення відповідачкою від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.05.2025 року витребувано з Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської радии як органу опіки та піклування (адреса м. Львів, вул. Липинського, б. 11) висновок щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 22.07.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.07.2025 року №260001-вих-105743. Ухвалою суду від 18.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила такий задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач по справі в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 30.05.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. Зі змісту рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.12.2022 року вбачається, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04.12.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Також, судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.12.2022 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади №2023/009788191 від 29.11.2023 та №2023/009756532 від 28.11.2023 [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики №30 від 19.06.2025, виданої директором Львівської хорової школи «Дударик» імені Миколи Кацала Заборовського В. [PERSON] самостійно виховує свого сина [PERSON] , забезпечуючи йому належні умови для навчання, розвитку та виховання; постійно підтримує контакт із педагогами, своєчасно реагує на рекомендації та проявляє активну участь у навчальному процесі дитини; з боку колективу ЛХШ «Дударик» ім. М. Кацала зарекомендував себе як відповідальний, уважний та турботливий батько. З висновку №260001-вих-105743 від 21.07.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , виданого Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, вбачається, що за результатами розгляду зібраних матеріалів орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, зокрема, що малолітній [PERSON] зазначив, що проживає з татом, тато про нього піклується, возить на гуртки, купує одяг; з мамою спілкується дуже рідко. Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що біологічна матір дитини добровільно пішла з життя своєї дитини, не виявляє інтереси до сина та його внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, а відтак, комісія з питань захисту прав дитини прийшла до переконання, що матір свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, при тому, що батьком фактично не створювались перешкоди у спілкуванні із дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас, ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідачка [PERSON] нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , не цікавиться його долею, участі у вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з сином не підтримує. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Разом з тим, відповідачка в судові засідання з розгляду цивільної справи про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина жодного разу не з`явилася, хоча й належним чином повідомлялася про дату, час та місце проведення таких, свого відношення до позову на адресу суду не направила, що свідчить про факт відсутності заперечення відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робила, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Зважаючи на те, що матір не цікавиться життям сина, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та вона не приймає участь в житті свого сина, що підтверджується в тому числі висновком про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, виданого Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, згідно з яким, орган опіки та піклування за результатами розгляду зібраних матеріалів, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , то є підстави для задоволення позову. При задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства. З аналізу представлених і наявних у цивільній справі письмових доводів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим суд вважає за доцільне, роз`яснити [PERSON] положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved