Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

[PERSON] 25.04.2018 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про усунення порушених прав споживача шляхом стягнення завданих збитків та моральної шкоди, в якому вказує, що порушення його прав споживача відбулось наступним чином: 21.03.2017 ним відкрито у ПАТ КБ "ПриватБанк" валютний рахунок у Євро (угода № SAMDNWFC00033858671 від 21.03.2017) на який було зараховано кошти. 31.05.2017 він залишив територію України і був відсутній до 27.12.2017. Після повернення він виявив, що картку для виплат по згаданому рахунку і картку "Універсальна" (валюта - гривня, угода № SAMDN50ОТС001528389 від 05.11.2008) залишив за кордоном. У зв`язку із чим він звернувся 04.01.2018 до відділення "ПриватБанк" для випуску нових карток. Під час перевипуску карт менеджер з обслуговування клієнтів повідомила, що на обох картах відбулися валютні операції з коштами. Оскільки він перебував за кордоном, користуватись цими картками не міг. На його прохання було надано інформацію про рух коштів на картках і зареєстровано заяву-звернення №11421144 в службу безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" на шахрайські дії з коштами на рахунках. Ним було з`ясовано, що з 01.12.2017 по 13.12.2017 з його валютного рахунку в Євро були проведенні списання експрес-платежів по телефону 3700 на його гривневу карту "Універсальна" на загальну суму 9516,17 Євро, де дані кошти були конвертовані в гривневий еквівалент автоматично по курсу банку, на день експрес-платежу. Далі з 13.12.2017 по 14.12.2017 з гривневої картки "Універсальна" були зроблені грошові перекази невідомо куди, десять разів по 15075,00 грн на загальну суму 150750,00 грн, що станом на 14.12.2017 за курсом ПАТ КБ "ПриватБанк" становило 4667 Євро. В процесі спілкування зі службою безпеки банку, співробітники служби повідомили йому, що з його операційного номера [NUMBER] , який закріплений за обома картками здійснювалися дзвінки і проводилися списання коштів, зі слів працівників служби безпеки банку шахраї скопіювали і перевипустили сім-картку з операційним номером, щоб вчиняти незаконні операції. Він повідомив службі безпеки банку, що його сім-картка була завжди разом із ним за кордоном, жодним третім особам він її не передавав. Ним було складено заяву про шахрайські дії з його коштами і подано до Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області 04.01.2018. Оскільки працівники ПАТ КБ "ПриватБанк" не вирішували питання щодо завданої йому шкоди та порушення його прав, як споживача фінансової послуги, він 29.01.2018 звернувся зі скаргою до Національного банку України. Його скаргу НБУ передало ПАТ КБ "ПриватБанк" і в лютому 2018 року він отримав відповідь з ПАТ КБ "ПриватБанк", у якій товариство фактично відмовило у відшкодуванні завданої йому шкоди та вказало, що це його вина і що він передав пін-код третім особам. Вважає, що ним було виконано всі вимоги щодо повідомлення банку про незаконне списання коштів з його рахунку. Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 1-3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Розрахунок пені: 13.12.2017 було стягнуто 75357,00 грн. Кількість днів за який стягується пеня з 14.12.2017 по 25.04.2018, складає 133 дні: 75357,00х0,1%х133=10022,48 грн; 14.12.2017 було стягнуто 75357,00 грн. Кількість днів за який стягується пеня з 15.12.2017 по 25.04.2018, складає 132 дні: 75357,00х0,1%х132=9947,12 грн. Всього пеня складає 19969,60 грн. Також, вважає, що незаконними діями відповідача йому нанесено моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 150750,00 грн завданих збитків, пеню в розмірі 19969,60 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018 дану справу передано на розгляд судді Кіосак Н.О. Ухвалою суду від 27.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами позовного спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 15.02.2019 залучено до участі у справі, як третю особу на стороні відповідача АТ "Укрсоцбанк". 04.09.2018 представник відповідача АТ КБ "Приватбанк" подав до суду відзив на позов, у якому останній зазначив наступне. Ознайомившись зі змістом позовних вимог, ПАТ КБ "Приватбанк" вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 12.07.2011 позивачем підписано Анкету-Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Підписавши вказану Заяву, позивач погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банкомДоговір про надання банківських послуг. Позивач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення йому в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Позивач зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua, про що свідчить власноручний підпис позивача. На виконання договору про надання банківських послуг банком було відкрито позивачу банківські картки № [NUMBER] та [NUMBER] , які позивач використовував на власний розсуд. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, підписавши Анкету-Заяву, встановлено наступне: негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру PayPass, сім-карт мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправлену в SMS-повідомленні ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват-24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління НБУ від 30.04.2010 № 223, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Однак, позивач не довів, що спеціальний платіжний засіб було використано не ним. Із записів телефонних розмов убачається, що позивач особисто телефонував на номер 3700, надавши всю необхідну інформацію щодо ідентифікації клієнта та здійснив переказ коштів. Грошові кошти позивач переказав на власний рахунок у іншому банку, надавши реквізити оператору (підтверджується звукозаписом). Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що наявність вини є необхідною складовою для розгляду питання щодо відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено, в розумінні ст. 60 ЦПК України, заподіянні йому моральних страждань відповідачем. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою Тиврівського районного суду від 18.09.2018 частково задоволено клопотання представника позивача, витребувано в Державній прикордонній службі України інформацію про те, скільки разів з 31.05.2017 по 27.12.2017 [PERSON] перетинав кордон України. Ухвалою Тиврівського районного суду від 16.10.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в оператора мобільного зв`язку ПАТ "Київстар" щодо телефонного номеру [NUMBER] [PERSON] , а також в АТ "Укрсоцбанк" - щодо документів, які подавалися для відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] . Ухвалою Тиврівського районного суду від 06.12.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ "Укрсоцбанк" - щодо відкриття картки на ім`я [PERSON] , відомостей про операції, які по ній здійснювалися. Ухвалою Тиврівського районного суду від 15.02.2019 залучено до участі у справі АТ "Укрсоцбанк", як третю особу на стороні відповідача. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.03.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в оператора мобільного зв`язку ПАТ "Київстар" про вихідні дзвінки за телефонним номером [NUMBER] [PERSON] з 01.11.2017 по 27.12.2017, а також в АТ "Укрсоцбанк" - інформації про головного спеціаліста та оригіналів документів щодо відкритого рахунку позивача (анкету-опитувальник, анкету, заяву про відкриття поточних рахунків, розписку про отримання платіжної картки). Ухвалою Тиврівського районного суду від 21.10.2019 призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справ зупинено на час проведення експертизи. 09.01.2020 до суду надійшов висновок експерта від 24.12.2019 № 7631/7632/19-21, ухвалою Тиврівського районного суду від 02.03.2020 провадження у справі поновлено. Ухвалою Тиврівського районного суду від 02.03.2020 залучено до участі у справі АТ "Альфа-Банк", як правонаступника припиненої третьої особи на стороні відповідача АТ "Укрсоцбанк". Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 23.06.2020 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів в оператора мобільного зв`язку ПАТ "Київстар" про вдалі дистанційні заміни SIM-карти за телефонним номером [NUMBER] [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату суду від 26.11.2020 № 92/20 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" відповідно до рішення Вищої ради правосуддя України від 10.11.2020 №3065/0/15-20 "Про звільнення судді [PERSON] з посади судді Тиврівського районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку", дану справу передано на розгляд судді Мазурчаку А.Г. Ухвалою Тиврівського районного суду від 08.12.2020 справу прийнято до свого провадження суддею [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 на підставі вмотивованого розпорядження керівника апарату суду від 11.03.2021 № 288/21 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" відповідно до рішення Вищої ради правосуддя України від 25.02.2021 № 483/0/15-21 "Про звільнення [PERSON] з посади судді Тиврівського районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку", дану справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О. Ухвалою Тиврівського районного суду від 16.03.2021 справу прийнято до свого провадження суддею [PERSON] . Ухвалою Тиврівського районного суду від 05.11.2024 залучено до участі у справі АТ "Сенс Банк", як правонаступника припиненої третьої особи на стороні відповідача АТ "Альфа-Банк". Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи. 19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 85/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, дану судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д. Ухвалою Тиврівського районного суду від 26.06.2025 дану справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та її розгляд розпочато спочатку. Ухвалою Тиврівського районного суду від 23.07.2025 клопотання представника позивача Лісниченка С.В. про виклик свідків задоволено. У судовому засіданні представник позивача Лісниченко С.В. просив позов задовольнити, оскільки позивач не здійснював у грудні 2017 року операцій по своїм банківським карткам відкритим в АТ КБ "Приватбанк", а одразу після того як дізнався, що з його рахунків були зняті кошти звернувся до банку та поліції. Позивач не розголошував своїх персональних даних та під час шахрайських дій невідомих осіб взагалі був за кордоном, а з ним був його фінансовий номер та банківські картки. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, оскільки причиною зняття з рахунків позивача грошових коштів стало розповсюдження ним конфіденційної інформації. Також зазначила, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку. Представник третьої особа на стороні відповідача АТ "Сенс Банк" у судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду у його відсутності до суду не надходило. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що працює головним спеціалістом по захисту електронних платежів та послуг в АТ КБ "Приватбанк". Оскільки пройшло багато часу, то пам`ятає, що проводив перевірку за фактом можливих шахрайських дій по картці [PERSON] 2 2017 році. З тих матеріалів пам`ятає, що експрес-платіж був з картки на картку позивача. Був дзвінок на номер банку 3700, при цьому абонент назвав прізвище, ім`я та по батькові позивача, число, місяць та рік його народження, дівоче прізвище матері, прізвище дружини. Після проходження верифікації клієнта були проведені відповідні платежі. Чи дзвонив на банківський номер [PERSON] чи третя особа йому невідомо, однак абонент володів конфіденційною інформацією про клієнта. Також використовувався фінансовий номер клієнта. Чи можна було набрати в той час на номер 3700 з-за кордону не пам`ятає. Причиною шахрайства, на його думку, є розголошення конфіденційної інформації позивачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача. Її син 29.06.2017 виїхав за кордон, повернувся 27.12.2017. Перед цим син відкрив картку в Приватбанку, щоб зараховувати на неї кошти, які мав намір заробити в Канаді. 04.01.2018 син повідомив їй, що забув свої картки "Приватбанку" за кордоном. Тоді разом поїхали в с-ще Тиврів, де менеджер банку повідомила, що по картках сина був рух коштів, знято 10 тисяч Євро і переведені на іншу картку. 4660 Євро були конвертовані та переведені на іншу картку не зрозуміло кому. Шахрайство відбулося за допомогою скопійованої картки мобільного оператора через банківський номер 3700. Паспорт за допомогою якого було відкрито рахунок на її сина в Укрсоцбанку був підробний, що підтверджено експертизою, грошові кошти були зняті в м. Дніпро. Повідомила, що SIM -картку мобільного оператора та банківські картки син забрав із собою в Канаду , вони були при ньому. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов такого висновку. Як установлено судом, [PERSON] , [INFO] , 05.11.2008 відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок у гривні, угода № [NUMBER] (платіжна картка [NUMBER]) та 21.03.2017 - валютний рахунок в євро, угода №SAMDNWFС00033858671 ( [NUMBER] ). [PERSON] 31.05.2017 о 13:33 год здійснив виїзд з території України, повернувся - 27.12.2017 о 17:32 год, що підтверджується витребуваною судом інформацією з Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України (а.с.101 т.1). На рахунок [PERSON] № [NUMBER] (угода №SAMDN50ОТС001528389 від 05.11.2008) відбулись зарахування експрес-платежів за телефоном 3700, а саме: 01.12.2017 у сумі 500 грн, 11.12.2017 у сумі 79750,00 грн, 13.12.2017 у сумі 223300,00 грн. З цього ж рахунку відбулося списання коштів десятьма різними транзакціями з комісією банку, а саме: 13.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 13.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 13.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 13.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 13.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 14.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 14.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 14.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 14.12.2017 у сумі 15075,00 грн, 14.12.2017 у сумі 15075,00 грн. Всього на суму 150750,00 грн, що стверджується випискою по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 05.10.2017 по 03.01.2018 (а.с.13-16 т.1). Позивач [PERSON] 04.01.2018 звернувся з письмовою заявою до Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, яка прийнята слідчим та яка зареєстрована в журналі єдиного обліку відділення поліції за № 28, що підтверджується талоном-повідомленням № 5 (а.с.9, 78 т.1) та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.77 т.1). За фактом заволодіння в період часу з 01.12.2017 по 01.01.2018 з рахунку [PERSON] у ПАТ КБ "ПриватБанк" шахрайським шляхом грошовими коштами у сумі 150000,00 грн 05.01.2018 внесено відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 190 КК України (а.с.79 т.1). У ході досудового розслідування допитано потерпілого [PERSON] та встановлено, що він на певний період виїжджав на заробітки за кордон. 31.05.2017 він виїхав за межі України, у цей час у нього на банківських картках ПриватБанку залишилися грошові кошти на валютній картці № [NUMBER] та на гривневій картці № [NUMBER]. [PERSON] картка була прив`язана до сім-картки Київстар [NUMBER], яку він, виїжджаючи за кордон, вийняв з телефона та поставив у гаманець, який постійно знаходився поряд з ним. Доступ до валютної картки мали лише він та його мати [PERSON] , а доступ до гривневої картки мав лише він і пароль крім нього ніхто не знав. Приїхавши в Україну 27.12.2017, він вийняв сім-карту Київстар та вставив у телефон, проте йому надійшло повідомлення, що картку заблоковано. 04.01.2018 він зайшов у Тиврівське відділення ПриватБанку, щоб поновити картки під час чого дізнався. що по його картках відбувався рух коштів, а саме перерахували 9500,50 Євро, які потім із гривневої картки платежами по 15000,00 грн за 10 разів зняли. Дізнавшись про шахрайські дії з його грошовими коштами в сумі 150000,00 грн, він заблокував обидві картки та звернувся до співробітників поліції (а.с.76 т.1). [PERSON] 25.01.2018 звернувся до Національного банку України зі скаргою на шахрайські дії співробітників ПАТ КБ "Приватбанк" та заволодіння коштами в розмірі 4667 Євро (а.с.11 т.1). ПАТ КБ "Приватбанк" листом від 02.02.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180201/8383 повідомило [PERSON] , що отримало запит від Національного банку України стосовно повернення коштів, які були списані 13.12.2017 з платіжної картки [NUMBER] . Кошти банк повернути не може, оскільки експрес-платіж можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру клієнта, тобто позивача та іншої його особистої інформації. Банк згідно з умовами та правилами надання банківських послуг не несе відповідальності у випадку, якщо персональна інформація клієнта стане відома іншим особам. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а.с.10 т.1). Крім цього [PERSON] звертався до служби безпеки ПАТ КБ "Приватбанк", після чого за його зверненням було зареєстровано картку події № 9930, назва події: шахрайство за послугою "Експрес платіж". Службовою перевіркою встановлено, що в ДБ Вінницького РУ поступило звернення клієнта [PERSON] відносно шахрайських дій по його карті [NUMBER] . В ході перевірки встановлено, що 13.12.2017 грошові кошти з карти [NUMBER] клієнта [PERSON] , були переведені за допомогою послуги "Експрес платіж" на карту [NUMBER] , банк емітент Укрсоцбанк. При здійсненні платежів дзвінок був з другого номеру телефона [NUMBER] , яким клієнт користувався з 2010 року. Всі платежі проводились по дзвінку з фінансового номеру телефона на гарячу лінію 3700 з підтвердженням після верифікації. Прослухавши телефонні дзвінки, які поступили від клієнта [PERSON] , працівниками банку встановлено, що на запитання оператора були дані правильні відповіді, для верифікації клієнт назвав число, місяць, рік народження; дівоче прізвище матері, адресу реєстрації; а також прізвище, ім`я, по батькові клієнта та жінки. Голос клієнта [PERSON] не співпадає з голосом при здійсненні вищезазначених платежів. У ході проведення перевірки було встановлено, що карта Укрсоцбанку [NUMBER] належить [PERSON] . Також встановлено, що грошові кошти з карти [NUMBER] були зняті в Дніпропетровській області. Встановити хто саме знімав кошти з карти Укрсоцбанку [NUMBER] , не представилось можливим. В ході телефонної розмови з [PERSON] останній пояснив, що 04.01.2018 він виявив, що по його картах здійснювались валютні операції, коли звернувся до відділення ПриватБанку, для перевипуску карт. Фінансовий мобільний телефон [NUMBER] не працює. SІМ-карта даного номера телефону була перевипущена. На питання, чи здійснювались на його номер дзвінки з незнайомих телефонів [PERSON] повідомив, що не знає, по причині того, що він перебував у Канаді. Зі слів [PERSON] , він карту [NUMBER] , банк емітент Укрсоцбанк, ніколи не відкривав. Карта [NUMBER] клієнта [PERSON] , заблокована з залишком коштів в сумі 0,0 грн. Таким чином, в ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] нанесена матеріальна шкода в результаті шахрайських дій третіх осіб, що стало можливим внаслідок порушення [PERSON] , умов та правил надання банківських послуг в частині розголошення конфіденційної інформації (а.с.83 т.1). Відповідно до листа АТ "Укрсоцбанк" від 15.01.2019 № 04.6-21/85-29, який надійшов до суду на виконання ухвали про витребування доказів від 06.12.2018, банк надав рух коштів за банківською карткою № [NUMBER] [PERSON] , до якої належить прив`язаний рахунок № [NUMBER] (рахунок відкритий 08.11.2017) за період з дати відкриття 08.11.2017 по 26.12.2018. Відповідно до виписки видача готівки здійснювалася 13, 14, 15 грудня 2017 року через мережу банкоматів в м. Дніпро. Встановити особу, яка здійснювала зняття готівки та спілкувалася із співробітниками банку щодо відкриття рахунків немає можливості, оскільки термін зберігання відеозаписів (90 днів) сплинув. Відповідно до виписки надходження коштів здійснювалося шляхом їх переводу на картку через платіжну систему Visa, використовувався ресурс, який обслуговує Приватбанк. У зв`язку з викладеним, надати документи щодо операцій зарахування коштів та якою саме особою, немає можливості. Крім того, надано копії документів, щодо відкриття банківської картки № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] : анкета-опитувальник клієнта ПАТ "Укрсоцбанк" - фізичної особи; квитанція від 08.12.2017 щодо сплати комісії РКО; Анкета № 009100024102 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.12.2017; Заява про відкриття/продовження обслуговування поточних рахунків та картка із зразками підписів від 08.12.2017; паспорт, код [PERSON] ; розписка про отримання [PERSON] картки від 08.12.2017р з фізичними підписами особи, яка відкривала рахунок та представника банку (а.с.137-150 т.1). Відповідно до наданої 12.11.2018 ПАТ "Київстар" інформації, на виконання ухвали суду, лист №20724/з від 06.11.2018, протягом 2017 року телекомунікаційні послуги за телефонним номером [NUMBER] надавались знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ "Київстар". Заміна SІМ-карт для абонентів передплаченого зв`язку не потребує пред`явлення заявником документу, що посвідчує особу. 28.09.2017 о 15:58 год та 14.11.2017 о 15:23 год в інформаційних системах ПрАТ "Київстар" зафіксовані вдалі самостійні дистанційні (віддалені) заміни SІМ-карти з телефонним номером [NUMBER] на нову SІМ-карту з таким же телефонним номером [NUMBER] з використанням USSD-запиту. Абоненти передплаченого сервісу ПрАТ "Київстар" мають можливість здійснити самостійну дистанційну (віддалену) заміну SІМ-карти за допомогою відправлення оператору USSD-запиту. При цьому необхідною умовою здійснення заміни SIM-карти є зазначення абонентом у запиті 19 цифр ІСС-коду або 8 цифр РUK1-коду старої SІМ-карти. Також повідомило, що в інформаційних системах ПрАТ "Київстар" не зафіксовано вихідних дзвінків з номеру [NUMBER] , здійснених в періоди часу: 01.12.2017 - 13.39.15 год; 01.12.2017 - 13.40.12 год; 11.12.2017 - 14.04.43 год; 11.12.2017 - 14.05.23 год: 13.11.2017 - 11.42.51 год; 13.11.2017 - 11.58.13 год; 13.11.2017 - 17.54.30 год; 13.11.2017 - 18.21.29 год; 13.11.2017 - 18.24.09 год; 13.11.2017 - 18.28.12 год на гарячу лінію ПАТ "Приватбанк" (а.с.114 т.1). 22.04.2019 ПАТ "Київстар", на виконання ухвали про витребування доказів від 18.03.2019, подав до суду лист № 6830/з від 12.04.2019, відповідно до якого телефонний номер [NUMBER] обслуговується відповідно до публічного договору, телекомунікаційні послуги за яким надаються знеособлено (анонімно). При цьому наразі у ПрАТ "Київстар" відсутні достатні законні підстави вважати, що саме [PERSON] є абонентом номера [NUMBER] . Також, надано інформацію про вихідні дзвінки з телефонного номеру [NUMBER] за період часу з 01.11.2017 по 27.12.2017, із зазначенням номерів, на які здійснювалися дзвінки, дати та часу з' єднань (а.с.217-218 т.1). Відповідно до письмових відомостей щодо вихідних дзвінків абонента з мобільного номеру [NUMBER] , тобто фінансового номеру позивача, починаючи з 15.11.2017 по 26.12.2017, в тому числі і з 11 по 14 грудня 2017 року здійснювалися вихідні дзвінки на номер 3700 (а.с.219 т.1). Згідно з відповіддю ПАТ "Київстар" від 21.07.2020 № 10287/з на ухвалу суду про витребування доказів, телекомунікаційні послуги за телефонним номером [NUMBER] в період часу з 31.05.2017 по 14.11.2017 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ "Київстар", знеособлено (анонімно). Відповідно, у ПрАТ "Київстар" не має правових підстав стверджувати, що саме [PERSON] був користувачем даного телефонного номеру протягом визначеного в Ухвалі періоду часу. 28.09.2017 та 14.11.2017 процедура дистанційної заміни СІМ-карти з номером [NUMBER] відбувалась через особистий кабінет в системі "Мій Київстар". В особистому кабінеті системи "Мій Київстар" абонент може побачити 19 цифр ІСС-коду та 8 цифр РUК1 старої SІМ-карти, які необхідні для її заміни. Також зазначено номери-донори, які використовувалися для дистанційної заміни СІМ-карти: 28.09.2017 - [NUMBER] (передплачена форма обслуговування) та 14.11.2017 - [NUMBER] (передплачена форма обслуговування). Згідно з даними спеціалістів відповідальних структурних підрозділів ПрАТ "Київстар" відновлення РUК1 коду СІМ-карти з телефонним номером [NUMBER] у вказаний в Ухвалі період часу не зафіксовано. Також, відомості щодо ІМЕІ мобільних пристроїв, з яких надходять USSD-запити в інформаційних системах ПрАТ "Київстар" не фіксуються (а.с.3-4 т.3). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 7631/7632/19-21 від 24.12.2019 (а.с.82-87 т.2) встановлено, що підпис у Анкеті-опитуванні клієнта ПАТ «Укрсоцбанк» фізичної особи [PERSON] від 08.12.2017 в кінці анкети, - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підписи у Анкеті № 009100024102 для надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів фізичних осіб від 18.12.2017 на ім' я [PERSON] , розташованого на другому листі в кінці анкети та на першому листі, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підписи у Заяві про відкриття (продовження обслуговування) поточних рахунків та картці із зразками підписів для відкриття поточних рахунків на ім`я [PERSON] від 08.12.2017, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підпис у Розписці про отримання платіжної картки від 18.07.2017, виданої від імені [PERSON] та наданої ПАТ «Укрсоцбанк» в кінці документу, - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів; підпис у Анкеті-опитуванні клієнта ПАТ «Укрсоцбанк» фізичної особи [PERSON] від 08.12.2017 в кінці анкети, - не належить [PERSON] , а іншій особі; підписи у Анкеті № 009100024102 для надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів фізичних осіб від 18.12.2017 на ім' я [PERSON] , розташованого на другому листі в кінці анкети та на першому листі, - не належать [PERSON] , а іншій особі; підписи у Заяві про відкриття (продовження обслуговування) поточних рахунків та картці із зразками підписів для відкриття поточних рахунків на ім`я [PERSON] від 08.12.2017, - не належить [PERSON] , а іншій особі; підпис у Розписці про отримання платіжної картки від 18.07.2017, виданої від імені [PERSON] наданої ПАТ «Укрсоцбанк» в кінці документу, - не належить [PERSON] , а іншій особі. Згідно з аудіозаписами, які надані представником відповідача на CD-диску, зафіксовано дзвінки невідомої особи чоловічої статі на номер 3700 та її розмови з операторами АТ КБ "Приватбанк" (а.с.84 т.1). Всього на диску міститься 10 розмов: дві за 01.12.2017, дві - за 11.12.2017 та шість - за 13.12.2017. Так відповідно до першої розмови від 01.12.2017 працівник АТ КБ "Приватбанк" вітається з абонентом-чоловіком, який телефонує, називаючи його при цьому [PERSON] . Невідомий абонент інформує, що йому необхідно перевести 500 грн з валютної картки на кредитну. Тоді працівник банку запитує персональні дані клієнта, ПІБ, число, місяць, рік народження, кодове слово, адресу прописки, останні чотири цифри карти з якої необхідно зробити переказ та чотири цифри карти на яку слід здійснити такий переказ. При цьому невідомий абонент не правильно вказує дату народження, називає [INFO] , хоча позивач народився [INFO] , інші відомості названі правильно. Після чого працівник банку повідомляє про успішність операції, розмова закінчується. 11 та 13 грудня 2017 року на номер 3700 телефонує той же абонент, який після проходження верифікації, при цьому персональні дані називаються правильно, 11 грудня просить перерахувати з його валютної картки 75 тисяч гривень на кредитну, а вже з тієї на його картку, відкриту в Укрсоцбанку. 13.12.2017 клієнт просить перевести з валютної картки на кредитну 7 тисяч євро, що становить 223300 грн. Далі абонент у телефонному режимі з працівником банку здійснює переказ з кредитної картки Приватбанк та картку Укрсоцбанк сум по 15075 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі 567/3/22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1068, ст. 1071 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. За змістом пункту 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (далі - Положення),яка діяла на момент списання спірних коштів банк, Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до п. 8 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Указані норми Положення також відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 у справі №6-71цс15, згідно з якою користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача в перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що відповідальність за здійснення всіх операцій за карткою у тому числі, що проведені в мережі Інтернет, несе позивач до моменту письмової заяви про блокування коштів, при цьому посилається на постанову Правління НБУ від 30.04.2010 № 223 "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів", яка втратила чинність на час виникнення спірних правовідносин, тому її норми застосуванню не підлягають. Також відповідач у відзиві вказує на порушення позивачем п. 1.1.5.29, 1.1.5.5. та 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із анкетою-заявою становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до вказаних умов банк не несе відповідальності якщо інформація про рахунки клієнта, контрольну інформацію клієнта стане відомою внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання, клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Також відповідач зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк", що не відповідає дійсності, оскільки на вказаному сайті розміщені такі умови, починаючи лише з 01.04.2012, водночас сам відповідач вказує, що анкета-заява позивачем підписана 12.07.2011. Суд звертає увагу на те, що відповідач взагалі не надав суду Умов та правил надання банківських послуг, в тому числі й з підписом позивача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.07.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність клієнта щодо користування платіжною карткою. Суд звертає увагу, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім того суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач не довів, що спеціальний платіжний засіб було використано не ним. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 виснував, що банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що позивач порушив умови та правила надання банківських послуг за рахунками, відкритими ним у банку, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, є безпідставними, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що [PERSON] втрачав та/або сприяв незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Навпаки позивач довів суду, що відносно нього невідомими особами було вчинено кримінальне правопорушення - шахрайство. Так на час виконання операцій з його банківськими картками в період з 01.12.2017 по 14.12.2017 позивач перебував за кордоном, самі картки та його фінансовий номер були при ньому та він їх не використовував. Невідомі особи 28.09.2017 та 14.11.2017 за допомогою номерів-донорів провели процедуру дистанційної заміни СІМ-карти [PERSON] з фінансовим номером +38067-957-43-64. У подальшому зловмисники, використовуючи фінансовий номер позивача, через гарячу лінію банка 3700, пройшовши верифікацію, здійснили експрес платежі на загальну суму 150 тисяч 750 грн на картку іншого банка, яка була відкрита на ім`я позивача за підробними документами, що встановлено судово-технічною та почеркознавчою експертизами. Грошові кошти були зняті зловмисниками з 13 по 15 грудня 2017 року в Дніпропетровській області. Водночас суд зазначає, що під час службової перевірки проведеної АТ КБ "Приватбанк", так і під час прослуховування в судовому засіданні аудіорозмов за 1, 13, 14 грудня 2017 року на гарячу лінію 3700 було з`ясовано, що голос клієнта [PERSON] не співпадає з голосом особи, яка ініціювала здійснення платежів у грудні 2017 року. Також суд акцентує увагу на тому, що під час верифікації невідомої особи, яка 01.12.2017 здійснила дзвінок з фінансового номера позивача на лінію 3700, незнайомець неправильно вказав дату народження [PERSON] , однак працівник банку все одно верифікував клієнта та здійснив перерахування коштів. Позивач повернувся на територію України 27.12.2017, а 04.01.2018 виявив, що забув у Канаді свої картки, після чого одразу звернувся до відділення банку, де дізнався, що з його карток невідомими особами були здійснені експрес платежі. Після чого [PERSON] того ж дня звернувся з заявою до поліції, яка за фактом шахрайства внесла відомості до ЄРДР та розпочала досудове розслідування, а в подальшому до Національного банку України. Отже, позивач, дізнавшись про вчинення відносно нього шахрайських дій невідкладно звернувся до банку, раніше про ці обставини він не знав. Суд установив, що підставою позовних вимог позивача є відсутність його волевиявлення на проведення 11, 13 і 14 грудня 2017 року транзакцій зі списання коштів з його карткових рахунків шляхом експрес-переказу без його участі, що стало можливим через надання АТ КБ «ПриватБанк» послуг неналежної якості. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку, щодо доведення своєї непричетності до здійснення зазначених дій, а отже, як користувач картки, не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року в справі №537/3312/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вина банку в знятті коштів з рахунків клієнта виключається лише в разі доведення, що саме клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю посприяв у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У ході судового розгляду відповідач не спростував доводів позивача щодо вчинення відносно нього незаконних дій, а також не довів, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню особистої інформації, яка дає змогу від його імені здійснювати платіжні операції, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на його користь з відповідача завданих збитків на суму 150 тисяч 750 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, суд зазначає таке. Судом установлено факт безпідставного (неналежного) переказу банком коштів позивача з його рахунків, отже, відповідно до пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у банку як емітента виникає обов`язок, сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на викладене, у позивача виникло право на нарахування банку пені у розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу, тобто від 13 та 14 грудня 2017 року. Позивач надав суду розрахунок пені на загальну суму 19969,60 грн: 13.12.2017 відповідачем здійснено неналежний переказ на суму 75357,00 грн, кількість днів за які стягується пеня - 133 дні з 14.12.2017 по 25.04.2018, отже сума становить 10022,48 грн (75357,00х0,1%х133); 14.12.2017 відповідачем здійснено неналежний переказ на суму 75357,00 грн, кількість днів за які стягується пеня - 132 дні з 15.12.2017 по 25.04.2018, отже сума становить 9947,12 грн (75357,00х0,1%х132). Суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд не може вийти за межі заявлених вимог. Суд погоджується з вказаним розрахунком позивача, відповідач цей розрахунок не спростував, отже позов у цій частині також підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, яка вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України. Позивачем на підтвердження завдання йому моральної шкоди доказів не надано, в позовній заяві лише вказано на наявність такої шкоди. Однак таке посилання, на думку суду, не свідчать про те, що позивачу було заподіяна моральна шкода. Оскільки позивачем та його представником належним чином не було доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову та те, що позивач відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1707,19 грн (1% ціни позову за одну вимогу майнового характеру поданою фізичною особою).

Outcome: partial