Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48821,06 грн та судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13.03.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 491021846, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 31600,23 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 39,90 % річних. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Альфа-Банк», в тому числі і до відповідача [PERSON] за Договором про надання кредиту № 491021846 від 13.03.2020. Відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаними кредитним договорам, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 48821,06 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31132,49 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 17688,75 грн. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором про надання кредиту № 491021846 від 13.03.2020, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , у розмірі 48821,06 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.04.2024 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. 09.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокат Зачепіло З.Я. Представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Позивачем не надано чітких доводів щодо нарахування штрафних санкцій за неоплату кредитного зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом розміру заборгованості, не відображає реального руху коштів по картковому рахунку, оскільки отриманої суми кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору він не містить, та його правильність перевірити неможливо. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача, а лише свідчать про наявність такої заборгованості. Також зазначає, що оскільки відповідач не був письмово повідомлений про заміну кредитора у забов`язанні. Оскільки в договорі факторингу не вказано кредитний договір, за яким позивач хоче стягнути заборгованість з відповідача є сумніви щодо правомірності звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості саме за кредитним договором № 491021846. 26.06.2025 представник позивача надав до суду відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.03.2020між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 491021846, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 31600,23 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 39,90 % річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 491021846 від 13.03.2020, відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 48821,06 грн, яка складається з наступного: 31132,49 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17688,57 грн - заборгованість за відсотками. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Альфа-Банк», в тому числі і до відповідача [PERSON] за Договором про надання кредиту № 491021846 від 13.03.2020, що підтверджується: копією вказаного договору; актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу № 3; реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. Вказаний договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданих суду доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто умов кредитування. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за вищевказаним кредитним договором, користувався кредитними коштами, проте не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 48821,06 грн. Крім того, своїх контррозрахунків відповідачем не надано. Також, суду надані належні відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, як боржника, за зазначеними вище кредитним договором. Отже, позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника, а доказів визнання недійсним чи розірвання договору факторингу, як і доказів того, що його дійсність оскаржується у судовому порядку, стороною відповідача суду не надано. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд убачає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 48821,06 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3 028,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9200,00 грн є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved