Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Гулян Я.В., звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Олександрійському району Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №9. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2011 року між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося у зв`язку із втратою взаєморозуміння, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, хоча й продовжують проживати в одній квартирі, однак мешкають у різних кімнатах, сім`ї не існує, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача, судовий збір з відповідача не стягувати. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Гулий А.В. заперечував проти розірвання шлюбу та просив відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснив, що в цілому відповідач проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що все ж таки у сторін ще є можливість зберегти шлюб, які дійсно проживають разом в одній квартирі і відповідач намагається зробити все для того, щоб примиритися. Все це викликане певним непорозумінням і в інтересах сторін та їх дітей, зберегти даний шлюб. Відповідач вважає, що примирення можливе і час піде сторонам на користь та можливе в майбутньому примирення. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Олександрійському району Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №9. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У частині 1 статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ч. 1 ст. 24 СК України) . Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 111 СК України, якою передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 17.06.2025 року надано сторонам строк на примирення три місяці, у зв`язку з чим було зупинено провадження у цій справі до закінчення строку для примирення, тобто до 17 вересня 2025 року. Після відновлення провадження, представник позивача та особисто відповідач повідомили суд, що примирення не відбулося. Тому суд вважає встановленим, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони хоча й продовжують проживати в одній квартирі, однак мешкають у різних кімнатах, тобто не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. При цьому, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки примирення між сторонами неможливе. Враховуючи вищезазначені обставини справи, категоричну позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу, а також імперативні вимоги Сімейного кодексу України щодо заборони примушування до збереження шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства та інтересам позивача. Отже, позов підлягає задоволенню. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала та просила не стягувати з відповідача сплачений нею судовий збір при подачі позову. На підставі ст. 21, ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved