Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла подана представником позивача адвокатом Крутоголовою О.О. позовна заява [PERSON] до ТОВ «ДІЄСА», про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] у період з 21.04.2011 по 03.01.2024 перебував в трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», працюючи на посаді продавця-консультанта. Наказом ТОВ «ДІЄСА» від 02.01.2024 № Z00/02/01/001 про припинення трудового договору позивача було звільнено з 03.01.2024 за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказаним наказом було визначено, що позивачу має бути виплачена компенсація за 49 невикористаних календарних днів відпустки. Всупереч наведеному з позивачем не було проведено остаточний розрахунок, на момент звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі та компенсації за 49 невикористаних календарних днів відпустки за період з лютого 2023 року по січень 2024 року у загальному розмірі 114980,88 грн. Також зазначає, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення. Просить суд стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, що складає 114980,88 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 265470,14 грн з 03.01.2024 по день ухвалення рішення. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків. 20 листопада 2024 року на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області про залишення позову без руху до суду надійшла заява про усунення недоліків, яка була передана судді 02 грудня 2024 року. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В. від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання, 02.01.2025 сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися. 02.01.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ТОВ «ДІЄСА» Вітинської В.В. щодо врахування судом судової практики при ухваленні рішення, просить у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку відмовити. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.06.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,до судового розгляду по суті. У судове засідання 15.07.2025 сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися. У судове засідання 17.11.2025 сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, суд на місці постановив перейти до стадії ухвалення рішення протягом 10 днів. Дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 01.08.2009 прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів в ТОВ «Торгова компанія «Ельдорадо». З 21.04.2011 ТОВ «Торгова компанія «Ельдорадо» перейменовано в ТОВ «ДІЄСА». З 01.08.2018 [PERSON] переведено продавцем-консультантом філії 1 департаменту роздрібної торгівлі та продажів, 01.10.2023 переведено продавцем-консультантом департаменту роздрібної торгівлі та продажів, 03.01.2024 звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗПП України, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Згідно з копією наказу № Z00/02/01/001 про припинення трудового договору від 03.01.2024 наказано з 03.01.2024 звільнити [PERSON] , продавця-консультанта Департамента роздрібної торгівлі та продажів за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, підстава звільнення заява працівника. Виплатити компенсацію за 49 невикористаних календарних днів відпустки. Згідно з копією розрахункового листка за січень 2024 року, виданим відділом кадрів ТОВ «ДІЄСА», борг за підприємством на кінець місяця перед [PERSON] складає 114980, 88 грн. Частинами першою, четвертою та п`ятою ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Суд вважає необхідним задовольнити позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, що складає 114980,88 грн. Суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі статті 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Тобто визначальним і достатнім для вирішення питання щодо застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є встановлення судом вини роботодавця в непроведенні повного розрахунку з працівником у день звільнення. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, саме роботодавець має надати докази щодо відсутності вини в порушенні строків виплати працівнику сум при звільненні. Статтею 617 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє до сьогодні. У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія рф проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю в частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду від 02.12.2024 у справі № 757/2043/24-ц встановлено неможливість виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку щодо своєчасного проведення розрахунку із позивачем при звільненні, встановлено причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати зобов`язання. Наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «ДІЄСА» за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» засвідчується сертифікатом Київської торгово-промислово палати № 3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у позовній вимозі позивача щодо стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 265470,14 грн слід відмовити. Відповідно до положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.п.1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмір 1211, 20 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 263, 613 ЦК України,

Outcome: partial