Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

27 жовтня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №13.02.2025-100002338 від 13.02.2025 у розмірі 9960,00 грн., та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) №13.02.2025-100002338. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн строком на 217 днів. [PERSON] пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач підписала з використанням електронного цифрового підпису Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови Договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 9960,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000,00 грн, процентів в розмірі 4650,00 грн., комісії в розмірі 270,00 грн., додатковій комісії та неустойці в розмірі 1500,00 грн.. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності свого представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в частині стягнення тіла кредиту, процентів та комісій. В частині стягнення неустойки просить врахувати положення прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення від їх сплати в період воєнного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та правовідносини, що виникли між сторонами. 13 лютого 2025 року [PERSON] підписала пропозицію ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та подала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 13 лютого 2025 року в мережі Інтернет за посиланням htpp://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 13 лютого 2025 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір (кредитної лінії) (оферта) №13.02.2025-100002338, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 3000 гривень, строком на 217 днів. Згідно умов п. 3.1 Договору Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (її) встановлена (і) договором). Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4028-08XX-XXXX-8937. Відповідно до\~п.\~6\~заявки процентна\~ставка «Стандарт»\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~1%\~за 1\~день користування\~кредитом,\~яка застосовується\~протягом перших\~3\~чергових періодів\~користування кредитом,\~зазначених у\~графіку платежів\~(надалі-«чергові\~періоди»).\~Розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку. Згідно пункту 8 заявки Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність плата за надання Кредиту) 9% від суми Кредиту та дорівнює 270 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. З п.9 вбачається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») 270 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Відповідно до п. 17 заявки неустойка: 45 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Заявка кредитного договору №13.02.2025-100002338 (кредитної лінії), Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, Інформаційне повідомлення підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е469 (а.с. 16 22). Позичальником [PERSON] пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України (а.с. 28 та на звороті). ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» 20.10.2025 за № 11-2010 надало підтвердження, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013 року. Між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «УПР» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 13.02.2025 17:30:26 на суму 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок), номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа - 652320913, призначення платежу: Видача за договором кредиту №13.02.2025-100002338 (а.с. 12). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № №13.02.2025-100002338 від 13.02.2025 заборгованість [PERSON] складає 9960 гривень 00 копійок, з яких: основний борг 3000,00 гривень, проценти 4650,00 гривень, комісія за надання 270,00 гривень, комісія за обслуговування 540,00 гривень, неустойка 1500,00 гривень (а.с. 13). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048 1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Частиною другою ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості, наданої позивачем, у [PERSON] утворилася заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором від №13.02.2025-100002338 від 13.02.2025 у розмірі 9960 гривень 00 копійок, з яких: основний борг 3000,00 гривень, проценти 4650,00 гривень, комісія за надання 270,00 гривень, комісія за обслуговування 540,00 гривень, неустойка 1500,00 гривень Проценти по кредиту нараховані за період з 13 лютого 2025 року по 17 вересня 2025 року у межах строку дії договору. Розрахунок заборгованості відповідачем не заперечується. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, у добровільному порядку не повернула фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту №13.02.2025-100002338 в сумі 3000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 4650,00 грн.. Щодо стягнення з відповідача неустойки суд зазначає наступне. Пунктом 17 заявки кредитного договору №13.02.2025-100002338 (кредитної лінії) визначено, що неустойка в розмірі 45 гривень 50 копійок нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України «Про затвердження Указу Президента України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час. Таким чином, ураховуючи, що позивачем нараховано неустойку за невиконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором у сумі 1500 гривень у період дії воєнного стану, що суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання в розмірі 270 гривень та додатковою комісією за обслуговування кредиту в розмірі 540 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до умов укладеного кредитного договору вбачається, що комісія пов`язана з наданням кредиту становить 270,00 гривень. комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 540 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року в справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). Із урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 13 лютого 2025 року №13.02.2025-100002338, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Споживчий центр», становить 8460,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень основний борг; 4650,00 гривень проценти за користування кредитом; 270,00 гривень комісія за надання, 540,00 гривень комісія за обслуговування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення цивільного позову, судовий збір та інші судові витрати покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. за сплату судового збору. Враховуючи, що позов задоволено частково, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2057 грн. 58 коп.

Outcome: partial