Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

29 вересня 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що є він та треті особи є власниками квартири [ADDRESS] , в якій на даний час також зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , який фактично у такій квартирі не проживає більше семи років, створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, зокрема, позивач не може оформити соціальні виплати та субсидію, змушений нести додаткові витрати щодо оплати комунальних послуг вивезення сміття із розрахунку зареєстрованих осіб. Повідомляє, що відповідач знаходиться за межами України та зв`язку із позивачем та третіми особами не підтримує, внаслідок чого [PERSON] не може добровільно знятися із реєстрації. Зазначає, що звертався до Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ із заявою про зняття [PERSON] із зареєстрованого місця проживання та отримав відмову на підставі п. 87.3. Постанови Кабінету Міністрів України № 265. Вважає, що оскільки між учасниками справи не існує домовленості щодо збереження за відповідачем права на проживання у квартирі, в якій останній фактично не проживає понад сім років, зважаючи на відмову органу реєстрації у знятті із зареєстрованого місця проживання [PERSON] , просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.10.2025р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання\~ на 28 жовтня 2025 року о 09 год. 00 хв., яке неодноразово відкладалося, зокрема, останній раз на 01 грудня 2025 року о 14 год. 00 хв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , однак, у суд повернулися поштові конверти у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 29-30, 36-37, 46-47). [PERSON] жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповіддю № 2007962 від 13.11.2025р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 41), у зв`язку з чим в суд повернулися конверти із викликом на судові засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Третя особа [PERSON] , отримавши 09 жовтня 2025 року копію ухвали суду від 07.10.2025р. про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується розпискою (а.с. 19), правом на надання пояснень по суті справи у строк встановлений судом не скористалася, в судові засідання 28 жовтня та 14 листопада 2025 року не з`явилася; жодних заяв чи клопотань у суд не подала. Надалі третя особа [PERSON] в судове засідання 01 грудня 2025 року також не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проте, у суд повернувся поштовий конверт із повісткою про виклик у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 44-45); жодних заяв чи клопотань в суд не подала. Третя особи [PERSON] , отримавши 17 жовтня 2025 року копію ухвали суду від 07.10.2025р. про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31), правом на надання пояснень по суті справи у строк встановлений судом не скористалася, в судові засідання 28 жовтня та 14 листопада 2025 року не з`явилася; жодних заяв чи клопотань у суд не подала. Будучи належним чином повідомленою про судове засідання 01 грудня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 50), третя особа [PERSON] також не з`явилася; жодних заяв чи клопотань в суд не подавала. Третя особа [PERSON] неодноразово повідомлялася про судові засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , проте у суд повернулися поштові конверти у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 34-35, 48-49). [PERSON] правом на надання пояснень на позов не скористалася; жодних заяв чи клопотань в суд не подала. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, враховуючи відсутність повідомлень від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про зміну місця їх проживання та надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання останніх, суд вважає третіх осіб такими, що повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності відповідача та третіх осіб. Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених в останньому. Зауважив, що [PERSON] є колишнім чоловіком його доньки [PERSON] , однак шлюб між ними давно розірвано. На даний час [PERSON] зв`язків із сім`єю [PERSON] не підтримує, фактично квартирою не користується понад сім років та проживає в Іспанії, внаслідок чого не може добровільно знятися із реєстрації. Наголосив, що між учасниками справи не існує домовленості щодо збереження за відповідачем права на проживання у квартирі, що підтверджується заявами третіх осіб, поданими разом із позовом. На даний час усі власники квартири бажають зняти із реєстрації [PERSON] , однак, оскільки доньки проживаю за межами міста Новодністровськ (одна проживає під м.Києвом, інша в Іспанії) та зайняті по роботі, що, на думку позивача, унеможливлює оформлення довіреності на представництво їх інтересів батьком чи будь-якою іншою особою,\~ то відсутня можливість подати спільну заяву власників до органу реєстрації про зняття із зареєстрованого місця проживання [PERSON] . Натомість позивач самостійно звертався до Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ із заявою про зняття [PERSON] із зареєстрованого місця проживання та отримав відмову на підставі п. 87.3. Постанови Кабінету Міністрів України № 265; йому роз`яснили, що підставою для зняття фізичної особи із реєстрації може бути також рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Вважає, що оскільки [PERSON] , який зареєстрований у спірній квартирі, не є її власником, фактично у квартирі не проживає та не бере участі в утриманні майна, однак, його реєстрація покладає додаткові обов`язки та обмежує права позивача, як власника, то позов підставний та його слід задоволити. Заслухавши позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що квартира [ADDRESS] , на праві власності належить позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №372392764 від 02.04.2024р. (а.с. 8). У спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується\~ довідкою № 163 від 06.02.2025р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради, відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] , витягом з реєстру територіальної громади №2025/001773571 від 06.02.2025р. (а.с. 5, 7, 9). Згідно з поясненнями позивача у квартирі фактично проживають лише дві особи: позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] , В підтвердження сказаного та того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше семи років позивач надав акт обстеження сім`ї від 05.02.2025р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Скиби А.О. та сусідів - мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). В матеріалах справи наявні оригінал заяви третьої особи [PERSON] від 29.09.2025р., фотокопія заяв третіх осіб [PERSON] та [PERSON] від 29.09.2025р. (а.с. 10-12), згідно з якими останні позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Інших заяв, клопотань чи пояснень треті особи протягом розгляду справи у суді безпосередньо у суд не подавали. 05 травня 2025 року [PERSON] звернувся в орган реєстрації із заявою про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) [PERSON] (а.с. 15), за результатами розгляду якої у знятті [PERSON] із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовили на підставі п. 87.3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022р. Як стверджує позивач, реєстрація місця проживання відповідача, який не є власником житла та членом сім`ї позивача та третіх осіб, фактично у спірній квартирі не проживає протягом тривалого часу та домовленості з ним про збереження права на проживання в квартирі немає, витрат на утримання нерухомого майна не несе, покладає додаткові обов`язки та обмежує права [PERSON] , як власника житла, оскільки\~ останній не може оформити соціальні виплати та субсидію, змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг вивезення сміття із розрахунку зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON] жодних заяв чи клопотань в суд не подав, вказані в позові обставини не заперечив. У ст. 41 Конституції України зазначено, що одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» вказано, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника. Відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~ від 07.02.2022р. №265 (надалі Порядок), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. У п. 61 Порядку зазначено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: 1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Така заява може бути подана лише повнолітньою особою або законним представником малолітньої дитини. Згідно з п. 63 Порядку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 61 цього Порядку, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника та підтверджується підписом такого співвласника або його представника у заяві. Відповідно до п. 87 Порядку орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: 1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання); 2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних; 3) особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості; 4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (крім випадку, передбаченого пунктом 53 цього Порядку), або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився; 5) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів; 6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку; 7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла; 8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій стосовно дитини; 9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, зазначеним у декларації (заяві), поданій дитиною. Судом встановлено, що із заявою про зняття [PERSON] із зареєстрованого місця проживання звертався лише позивач, інші співвласники відповідних заяв не подавали, внаслідок чого орган реєстрації відмовив [PERSON] у знятті [PERSON] із зареєстрованого місця проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 405 ЦК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено відповідно до ч. 2 ст. 64, ч.1 ст.156 ЖК України\~ дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. 3 ст. 64 ЖК України, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Окрім того, особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст. 158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. У ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Судом встановлено, що [PERSON] отримав право проживати у спірній квартирі як член сім`ї співвласника житла. Однак, оскільки шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано, то обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту, припинилася; відповідач фактично у квартирі не проживає більше семи років, витрат на утримання майна не несе, домовленості між учасниками справи щодо збереження за відповідачем права на проживання у квартирі не має. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення, якщо інше не встановлено домовленістю між особою і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , фактично не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , понад сім років та жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем, третіми особами та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підставні та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved