Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

у березні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява КП "Київтеплоенерго" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що КП "Київтеплоенерго" надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку та є споживачами зазначених вище послуг. У зв`язку із несплатою відповідачами коштів за отримані послуги, у них виникла заборгованість, яка станом на 01 грудня 2024 року разом із врахуванням 3% річних від суми боргу та інфляційної складової боргу складає 341 881,04 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2025 року цивільну справу № 753/5641/25 передано судді Шаповаловій К.В. Відповідно до інформації, яка надійшла з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА, відповідачі значиться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23 квітня 2025 року до суду надійшли відомості від КП КМР "КМ БТІ" про зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з яких вбачається, що право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] 24 квітня 2025 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, заява про застосування строків позовної давності та заява про перерахунок заборгованості, з яких вбачається наступне. Право вимоги до відповідачів у позивача виникло на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018. Між тим, додані до позову документи зазначених додатків до договору про відступлення права вимоги не містять, що унеможливлює встановити чи набуло КП виконавчого органу Київради (Київської міської Державної адміністрації) «Київтеплоенерго» право вимоги до відповідачів, розмір заборгованості, її складові та період її виникнення. Доказів того, що ПАТ «Київенерго» повідомляло відповідачів про відступлення права вимоги та про наявність заборгованості, яка у подальшому була відступлена Комунальному підприємству виконавчого органу Київради Київської міської Державної адміністрації) «Київтеплоенерго», матеріали справи також не містять. З рахунку на оплату послуг за квітень 2018 року встановлено, що за квартирою [ADDRESS] рахувалася переплата за послуги гарячої води 339,39 грн., тобто заборгованість була відсутня, та переплата за послуги централізованого опалення - 4351,02 грн., тобто заборгованість відсутня. Тому є незрозумілим, право вимоги на що ПАТ «Київенерго» передало Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вимога про стягнення заборгованості за послуги до 01.05.2018 є взагалі необгрунтованою, зокрема не містить конкретного часового обмеження та її складових, що позбавляє можливості зрозуміти період її виникнення та порушує наше право на захист. З даних витягу Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що єдиним власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . Ані [PERSON] , ані [PERSON] не є власниками зазначеної квартири. З 26.06.2019 [PERSON] за зазначеною адресою не проживає, що підтверджується копією договору оренди житла від 26.06.2019. З 26.06.2019 і до даного часу вона проживає за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу [PERSON] з 06.10.2023 проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди житла від 06.10.2023. Лише сам факт реєстрації [PERSON] і [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не робить їх споживачами централізованого опалення та постачання гарячої води за зазначеною адресою. А відтак, [PERSON] і [PERSON] не є споживачами та належними відповідачами за даним позовом. Квартира [ADDRESS] обладнана індивідуальними лічильниками гарячої води № 10095996 та № 10095984 та теплопостачання № 11547107 (№ 174/1011), які зареєстровані у електронному кабінеті та знаходяться на обліку Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Зі змісту наданого розрахунку не можливо встановити, виходячи з яких показників вищезазначених лічильників ним нараховано заборгованість за постачання теплової енергії та централізованого гарячого постачання. Показники лічильника гарячої води № 10095996 станом на 21.04.2025 - 624,68 та № 10095984 - 158,96, показники лічильника теплопостачання 11547107 (№ 174/1011) - 158,96. Зміст позову та розрахунки до нього не дозволяють встановити порядок нарахування заборгованості. Враховуючи, що розрахунки заборгованості є незрозумілими, відповідачі просять суд зобов`язати позивача здійснити розрахунок заборгованості, виходячи із вищезазначених показників лічильників, які зафіксовані у особистому кабінеті та у листі про їх врахування та перерахунок заборгованості, який окремо направлено позивачу. Відповідно до повідомлення про призначення субсидії від 26 січня 2018 та 12 червня 2018 року, власнику квартири [ADDRESS] , призначена житлова субсидія на оплату комунальних послуг, у тому числі на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води (копії повідомлень про призначення субсидії додаються). [PERSON] щомісячно вносилися платежі, заборгованості за послуги не було. Між тим, позивач у жовтні 2018 безпідставно донарахував заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води і тепла, що призвело до скасування рішення про призначення субсидії. На численні звернення [PERSON] , постачальник не зміг пояснити підстави виникнення боргу. Також відповідачі вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами до 05 березня 2022 року, та просять суд застосувати позовну давність до заявлених вимог. Аналізуючи наведене вище та надані позивачем - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» докази, відповідачі вважають що наявних у матеріалах справи даних не достатньо для стягнення з відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості. 09 травня 2025 року до суду від позивача надійшли пояснення у справі, у яких, зокрема, зазначено наступне. Відповідно до пп.6 п.1 Статті 7 Розділу II Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. До ПАТ «Київенерго» жодної інформації та/або претензій чи до КП «Київтеплоенерго» від відповідача щодо неотримання послуг за адресою: [ADDRESS] не надходило.. Тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за вказаною адресою в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258. 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. Постановою Кабінету міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України. Проте, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу, який встановлював зупинення строків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Пункт 19 ЦК України встановлює, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 р. № 49/2024 продовжено строк дії воєнного стану до 14.05.2024. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 р. № 271/2024 продовжено строк дії воєнного стану до 12.08.2024. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 р. № 469/2024 строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року на 90 діб. Таким чином, перебіг строку позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу з березня 2020 року і по тепер, а тому строк позовної давності підлягає застосуванню відповідно до норм Закону до вимог виниклих до березня 2017. КП «Київтеплоенерго» звернулось з позовною заявою про стягнення заборгованості за адресою [ADDRESS] у лютому 2025 під час дії воєнного стану та зупинення перебігу строку позовної давності відповідно до закону. Опалювальна площа квартир вищезазначеного будинку становить (дані на 01.04.2023 25964,20 кв.м; 358 квартир оснащено квартирними засобами обліку теплової енергії; квартири оснащені індивідуальними системами опалення відсутні; нежитлові приміщення, система опалення яких підключена до загальнобудинкової системи відсутні. Нарахування плати за отриману послугу з централізованого опалення мешканцям будинку до листопада 2021 року проводились відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а саме: у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартири засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та як: передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (далі - МЗК). З 01.11.2021 нарахування плати та визначення обсягів за комунальні послуги у вищезазначеному будинку регулюються Законом України від 09.11.2017 № 2189-УШ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ «Про ЖКП»), Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила № 830), Правилами надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (далі - Правила № 1182) та Методикою розподілу між споживачки обсягів спожитих у будівлі комунальних послу)', затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку ЖКГ України № 315 від 22.11.2018 (далі - Методика № 315). В кв.290 житлового будинку по [ADDRESS] облік спожитих послуг - централізованого опалення здійснюється індивідуальним засобом обліку теплової енергії: № 1741/1011. Інформація щодо дати останньої метрологічної повірки була відсутня. До початку опалювального сезону 2019-2020 рр. в зв`язку з ненаданням показників, нарахування плати за опалення по вищезазначеній квартирі здійснювалось по середньодобовому споживанню відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Перед початком опалювального сезону 2019-2020 рр. в зв`язку з відсутністю інформації щодо дати останньої повірки, індивідуальний засіб обліку теплової енергії було знято з обліку у програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги. З початку опалювального сезону 2019-2020 рр. нарахування плати за опаленні вищезазначеній квартирі здійснювалось відповідно до розподілу будинкового засобу обліку теплової енергії та за опалення місць загального користування. В жовтні 2024 року індивідуальний засіб обліку теплової енергії було відновлено обліку в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послу З моменту відновлення на обліку показники індивідуального засобу обліку власником квіття не надавались. Нарахування плати за опалення по вищезазначеній квартирі здійснювалось по середньодобовому споживанню відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». В квітні 2025 року в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги відповідно до показників індивідуального засобу обліку по визначеній квартирі проведено перерахунок (зняття) нарахувань за опалення. Суму, отриману в результаті перерахунку, буде відображено в рахунку-повідомленні за квітень 2025 року. Щодо нарахування коштів за гарячу воду, позивач зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги оснащено двома будинковими засобами обліку холодної води, за допомогою яких визначається обсяг гарячої води спожитої будинком. До вересня 2021 року згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги в кв. [ADDRESS] облік споживання гарячої води здійснювався двома індивідуальними засобами обліку гарячої води зав. № 10095984 та зав. № 10095996. Інформація щодо дати останньої метрологічної повірки обох засобів обліку була відсутня. До вересня 2021 року в зв`язку з ненаданням показників нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі здійснювалось по середньодобовому споживанню відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». У вересні 2021 року в зв`язку з відсутністю інформації щодо дати останньої повірки, індивідуальні засоби обліку гарячої води було знято з обліку в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги. З вересня 2021 року нарахування за послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі проводиться згідно з показаннями будинкових засобів обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири. В подальшому жодних заяв чи пояснень щодо суми заборгованості (яка є предметом даного позову) після здійсненого перерахунку, ані від позивача, а ні від відповідачів до суду не надходило. Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року було призначено судове засідання у даній справі на 25 вересня 2025 року на 15:30 год., та визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання. Судове засідання призначене на 25 вересня 2025 року було відкладено на 17 листопада 2025 року на 14:30 год. за клопотанням представника позивача. 17 листопада 2025 року до суду від представника заявника надійшли заяви, у яких зазначено, що позивачем було здійснено перерахунок заборгованості, а відтак, наразі позивач просить суд стягнути солідарно із відповідачів: - за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 573,08 грн, інфляційну складову у розмірі 63,04 грн та 3% від суми боргу - 15,78 грн; - за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у розмірі 245,18 грн, інфляційну складову у розмірі 26,97 грн та 3% від суми боргу - 6,75 грн; - за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 28 858, 87 грн, інфляційну складову у розмірі 11134,35 грн та 3% від суми боргу - 2787,05 грн; - за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 46201,59 грн, інфляційну складову у розмірі 6164,24 грн та 3% від суми боргу - 1542,98 грн; - за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 4728,27 грн, інфляційну складову у розмірі 9186,20 грн та 3% від суми боргу - 2283,08 грн, пеню - 1544,88 грн; - за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання гарячої води у розмірі 40121,46 грн, інфляційну складову у розмірі 3943,34 грн та 3% від суми боргу - 958,64 грн, пеню - 674,12 грн; - за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1237,90 грн; - за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 641,85 грн; - за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 58,45 грн; Представник позивача у заяві зазначив, що після здійснення перерахунку позивач просить суд стягнути у повному обсязі нараховані інфляцію та 3% річних, оскільки, перерахунок було здійснено вже після відкриття провадження у справі. У судове засідання призначене на 17 листопада 2025 року з`явився, відповідач [PERSON] , інші відповідачі до суду не з`явилися, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні був ознайомлений із заявою представника позивача, у якій зазначені суми боргу після його перерахунку, та ним наголошено, що у квартирі проживає безпосередньо він із своєю дружиною та малолітніми дітьми та у разі правильності перерахунку, борг ним буде погашено. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, враховуючи відзив відповідачів, заяву про застосування позовної давності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго». З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП ««Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Будинок [ADDRESS] під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тобто мешканці квартир, що розташовані в будинку, є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами вищезгаданих послуг. Окрім того, вбачається, що відповідач [PERSON] є власником зазначеного помешкання, про що свідчать копія свідоцтва про право власності на житло від 03 липня 2012 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Частина 7 статті 26 Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії". Відповідно до статті 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також і плату за абонентське обслуговування. Відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживачі послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води зобов`язана сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до положення частини четвертої статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Згідно із статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] будучи власником помешкання, та відповідачі [PERSON] і [PERSON] , будучи зареєстрованими за вказаною адресою, та отримуючи послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті вказаних послуг, внаслідок чого у них виникла заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунками. Щодо тверджень відповідачів, викладених у відзиві на позов, про те, що на відповідачів [PERSON] та [PERSON] не може бути покладений обов`язок зі сплати заборгованості за отримані послуги, оскільки вони фактично не проживають у квартирі, а лише зареєстровані у ньому, то суд зазначає наступне. Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі. Однак, відповідачами [PERSON] та [PERSON] не було надано доказів звернення до КП «Київтеплоенерго» із заявами про не проживання у квартирі [ADDRESS] у спірний період та що вони бажають припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час фактичного не проживання за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від оплати житлово-комунальних послуг немає. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідачі від мереж теплової енергії та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або договору № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань. Відповідно до договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» позивач прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 245,18 грн та з централізованого опалення 573,08 грн. Також, як вбачається із матеріалів справи, відповідачі у період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року не сплачували кошти за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 101221,40 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 56038,59 грн, а також: заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 58,45 грн. Разом з тим, відповідачі, починаючи з 01 листопада 2021 року, не належним чином сплачували кошти за надані їм послуги: з постачання теплової енергії, внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 93833,18 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 40121,56 грн, а також: заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 1237,90 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 641,85 грн. В ході розгляду справи відповідачами було подано заяву про перерахунок сум заборгованості, та в подальшому позивачем були скореговані розрахунки заборгованості і представником позивача подано заяву, з якої вбачається, що станом на день судового засідання заборгованість відповідачів, що виникла у зв`язку із несплатою коштів за послуги отримані у період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року складає: 28 858,87 грн -за послуги з централізованого опалення, 46201,59 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води; а також 4728,27 грн - за послуги з постачання теплової енергії, що утворилася, починаючи з листопада 2021 року. Розмір заборгованості за інші надані послуги, про які зазначено у розрахунках - залишився незмінним. Зважаючи викладене та враховуючи, що відповідачами не спростовано існування у них обов`язку щодо сплати коштів за надані позивачем послуги, вимога позивача про стягнення сум основного боргу, а також внесків за обслуговування вузла комерційного обліку та абонентське обслуговування підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України. Проте, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу, який встановлював зупинення строків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Пункт 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України встановлює, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, перебіг позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України з березня 2020 року і по тепер, а тому строк позовної давності підлягає застосуванню відповідно до норм Закону до вимог виниклих до березня 2017 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості, що утворилася до травня 2018 року (сам розрахунок було подано представником позивача разом із письмовими поясненнями щодо позову) сальдо щодо заборгованості відповідачів по несплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на травень 2018 року складало 573,08 та 245,18 грн, відповідно. Окрім того, за попередні періоди сальдо мало від`ємний показник, з чого слідує, що розмір вказаного боргу виник станом на кінець квітня 2018 року. Таким чином, позивачем не було пропущено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а відтак заява відповідачів про застосування позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, які нараховані, починаючи з січня 2024 року, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Втім, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, було поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року. Таким чином позивачем були здійснені нарахування 3% річних та розміру інфляційних втрат на суми заборгованості за несплату коштів, а саме: ?за спожиті послуги з централізованого постачання теплової енергії за період до 01травня 2018року, заборгованість склала 573,08 грн, то інфляційна складова боргу становить 63,04 грн, а 3% річних - 15,78 грн. ?за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період до 01травня 2018року, заборгованість склала 245,18 грн, то інфляційна складова боргу становить 26,97 грн, а 3% річних - 6,75 грн. ?за спожиті послуги з централізованого постачання теплової енергії за період з 01травня 2018року по 31 жовтня 2021року, заборгованість склала 101221, 40 грн (після перерахунку 28858, 87 грн), то інфляційна складова боргу становить 11134, 35 грн, а 3% річних - 2787,05 грн. ?за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01травня 2018року по 31 жовтня 2021року, заборгованість склала 56038,59 грн (після перерахунку 46201,59 грн), то інфляційна складова боргу становить 6164,24 грн, а 3% річних - 1542,98 грн. ?за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01листопада 2021 року заборгованість склала 93833,18 грн (після перерахунку 4728, 27 грн), то інфляційна складова боргу склала 9186,20 грн, а 3% річних 2283,08 грн. ?за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01листопада 2021 року, заборгованість склала 40121,46 грн, то інфляційна складова боргу становить 3943,34 грн. 3% річних - 958,64 грн. Судом було перевірено вказані розрахунки, які виконані за вірними формулами та із зазначенням достовірних періодів нарахування, враховуючи, що перерахунок боргу було здійснено після подання позову до суду, зазначені вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»" передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вбачається, що позивачем здійснювалося нарахування пені у період з липня 2024 року по кінець грудня 2024 року. Позов до суду було подано у березні 2025 року. З наведеного вбачається, що нарахування пені позивачем здійснювалося без порушення строків позовної давності, а відтак заява відповідачів про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Таким чином вимога про стягнення із відповідачів пені у розмірі 1544,88 грн та 674,12 грн, яка утворилася у зв`язку із непогашенням заборгованості за спожиті у період з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, відповідно, підлягає задоволенню. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання та за послуги із централізованого теплопостачання у період до травня 2018 року, а також у період з травня 2018 року по кінець жовтня 2021 року, та починаючи з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (із врахуванням перерахунку заборгованості здійсненого позивачем), абонентське обслуговування за постачання теплової енергії, за абонентське обслуговування за постачання гарячої води, обслуговування вузла комерційного обліку, а також 3% річних від сум боргу, їх інфляційної складової та пені нарахованої у зв`язку із простроченням сплати боргу в загальному розмірі 162 998, 07 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до суми задоволених вимог. Разом з тим, не підлягають стягненню із відповідачів кошти пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн, оскільки матеріали справи не містять, а ні документального підтвердження таких витрат, а ні самого витягу із ДРРП, долученого позивачем у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial