Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У квітні 2025 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування позову вказувала, що до 13.12.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13.11.2013 року шлюб між ними було розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Звернула увагу, що з часу присудження аліментів у розмірі 500 грн. пройшов значний час, майже 12 років, за який суттєво змінилася соціально-економічна ситуація в країні, підвищилися ціни і аліментів у 500 грн. не вистачає для покриття затрат для утримання доньки. Просила змінити спосіб стягнення аліментів шляхом їх збільшення та стягнення у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 29 квітня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 травня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник вказав на необґрунтованість вимог позивача. З вересня 2018 року сума аліментів обраховувалась в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на квітень 2025 року відповідачу належить сплачувати 1598,00 грн., вимога про сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку не відповідає вимогам закону, оскільки крім доньки [PERSON] відповідач також утримує двох неповнолітніх дітей та непрацюючу дружину і матеріальне становище відповідача при цьому не покращилося у порівнянні з минулими періодами сплати аліментів. Просив позов задовольнити частково, присудити стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини зі всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] 30 травня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Представник ще раз вказав, що вимога про сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку не відповідає вимогам закону, оскільки крім доньки [PERSON] відповідач також утримує двох неповнолітніх дітей та непрацюючу дружину. В той же час, просив змінити спосіб стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] ,, [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 21 липня 2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява. Остаточно просила збільшити розмір, стягнутих з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 500 грн. щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 02 вересня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справа письмових доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та третяьої особи [PERSON] [PERSON] позов визнав частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань до суду не подавали. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача та одночасно третьої особи, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15 серпня 2008 року по 13 грудня 2013 року. Сторони у справі мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13.11.2013 року у справі № 570/3596/13-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Малолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] відновили її дошлюбне прізвище [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ Мельник В.В. від 27.12.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 570/3596/13-ц, виданого 17.12.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Із розрахунку заборгованості по аліментам по ВП № 41376631, зробленого 21.05.2025 року ВДВС у місті Рівному Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції суд вбачає, що станом на 30.04.2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата становить 704,00 грн. Із листа цього ж ВДВС від 03.08.2025 року постає, що станом на 31.07.2025 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. До матеріалів справи стороною позивача додано копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого, 01.09.2017 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , остання взяла прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Стороною відповідача до матеріалів справи додано копію свідоцтва про шлюб, за яким, 14.02.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , остання взяла прізвище « [PERSON] » (а.с. 44) та копії свідоцтв про народження дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45-46). Із довідки про підтвердження місця роботи відповідача від 05.05.2025 року, постає, що [PERSON] працює у ТОВ «Інвестиційна група «Архі-Буд» чистильником металу, відливок, виробів та деталей Ремонтно-монтажної служби (м. Рівне) з 01.09.2020 року. Згідно довідки з місця роботи від 09.10.2025 року, [PERSON] за період з лютого 2025 року по вересень 2025 року нараховано 294\~085,30 грн. доходу, розмір виплаченого доходу за цей період складає 226\~445,68 грн. (а.с. 149). Із інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу) на [PERSON] , постає, що остання за 5 місяців 2025 року отримала дохід у розмірі 40\~000,00 грн. від держави в особі Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (а.с. 88-89). Відповідно до довідки про доходи від 14.07.2025 року, наданої Автозаводською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2025 року постає, що позивач [PERSON] працює провідним спеціалістом і її заробітна плата за період з січня 2024 року по грудень 2024 року становила 175\~340,13 грн. Звертаючись до суду із даним позовом позивач, як на підставу збільшення розміру аліментів, вказала, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, тому може сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі, ніж визначений судом 13.11.2013 року розмір у 500 грн. щомісячно. Надаючи правову оцінку зазначеному, суд виходить із наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13. З аналізу правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у збільшеному розмірі. Також суд звертає увагу, що під час розгляду позову про збільшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для збільшення розміру аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 01.01.2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового рішення, є зміни в матеріальному становищі відповідача, який на теперішній час отримує регулярний дохід, посилалась на те, що аліменти в розмірі 500,00 грн. не здатні забезпечити елементарні витрати на утримання 15-річної доньки. Суд погоджується з доводами позивача, що розмір аліментів у 500 грн. на утримання дитини 2009 р.н., якій [INFO] виповнилося вже 16 років, не може вважатися достатнім забезпеченням зі сторони батька життєвих потреб дитини такого віку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають збільшенню та які стягуються з [PERSON] , суд враховує, що на утриманні відповідача перебувають також його неповнолітні діти від нинішнього шлюбу з [PERSON] , а саме: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] та дружина [PERSON] , яка тимчасово не працює та отримує соціальну допомогу від держави. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, враховуючи матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні крім спільної дитини із позивачем, ще двох малолітніх дітей та другої дружини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, вважає що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та збільшення розміру стягуваних аліментів з 500 грн. щомісячно до 1/6 частини щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що таке збільшення розміру аліментів з 500 грн. до 1/6 частини є розумним, не суперечить нормам матеріального права та буде справедливим балансом щодо захисту прав всіх дітей відповідача. За правилами ст. 191 СК України збільшення розміру аліментів відбувається з моменту набрання рішенням суду законної сили. Оскільки рішення ухвалюється частково на користь позивача, яка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. п. 3 та 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі у 1211,20 грн. в дохід держави. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданихучасниками справи доказів.

Outcome: partial