Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого була [PERSON] , [INFO] , а членами такого - [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] , [INFO] (онук), а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/5 у такому майні. Вказують, що [INFO] померла голова двору - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/5 частку у майні колгоспного двору. Зазначають, що спадкодавиця [PERSON] за життя всім своїм майном розпорядилася, склавши заповіт на користь невістки [PERSON] , яка у встановлений законом строк відмовилася від спадщини за заповітом. Стверджують, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син - позивач [PERSON] , успадкувавши при цьому 1/5 частки у спадковому майні. Факт прийняття ним спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що [PERSON] частка у спірному житловому будинку збільшились і становить 2/5 частини: (1/5 частки, як члена колгоспного двору + 1/5 частки, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Зазначають, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/5 частку у майні колгоспного двору. Покликаються на те, що [PERSON] звернулась в інтересах своєї дочки [PERSON] до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Яксманицького Я.С. із заявою про прийняття спадщини. При цьому стверджують, що інші спадкоємці, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявили про відмову від належних їм часток у спадщині, які б належали таким за законом, після смерті [PERSON] на користь її онуки - [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи за №142/2025. З огляду на що вважають, що після смерті [PERSON] її частка в майні колгоспного двору перейшла [PERSON] . Покликаються на те, що з метою оформлення спадкових прав малолітньої дочки [PERSON] , [PERSON] звернулась в її інтересах до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Ствердили, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок або його частку. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними, позивачами, право власності на спірне будинковолодіння за вищевказаною адресою, зокрема: за позивачем [PERSON] право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частці у такому спадковому майні за кожним. Ухвалою судді від 22.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; залучено приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви, в яких зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що не заперечують проти позову та просить проводити розгляд справи без його (представника) участі. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення №№ 616/01-16, 615/01-16 від 02.10.2025р.; копії сторінок із спадкової справи №140/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копії сторінок із спадкової справи №142/2025, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та просив розглядати справу у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого була [PERSON] , [INFO] , а членами такого - [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] , [INFO] (онук), що підтверджується випискою із погосподарських книг по селу Боратичі, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто кожен по 1/5 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/5 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала їй як члену колгоспного двору. Згідно матеріалів спадкової справи №140/2022, яка заведена після смерті спадкодавиці [PERSON] , така за життя своїм майном розпорядилася, а саме 27 серпня 2013 року склала заповіт, посвідчений секретарем Хідновицької сільської ради Мостиського району Львівської області Дудою Степанією Володимирівною, яким усе своє майно заповіла своїй невістці [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №29 та в спадковому реєстрі за №55671675. Крім того, в матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої письмової заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] , у якій така зазначає, що їй відомо про те, що спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, однак відмовляється від належної їй спадщини за заповітом. У зв`язку з неприйняттям спадщини спадкоємицею за заповітом [PERSON] , право на спадкування даної спадщини у відповідності до вимог ч.2 ст.1223 ЦК України одержали, спадкоємці за законом. Матеріалами справи, зокрема копією спадкової справи №140/2022, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] , підтверджено, що зазначену спадщину прийняв спадкоємець першої черги спадкування за законом - син спадкодавиці [PERSON] - позивач [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог 1269 ЦК України, [PERSON] (позивач) вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері - спадкодавиці [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/5 частки спірного будинковолодіння, успадкував саме її син (позивач) [PERSON] , в результаті чого його ( [PERSON] ) частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 2/5 частини (1/5 частки, як члена колгоспного двору + 1/5 частки, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Згідно матеріалів спадкової справи №140/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на частину спадкового майна позивачу [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на: приватизовану земельну ділянку площею 1,2606 га, яка розташована на території Хідновицької сільської ради Яворівського району Львівської області, вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №438599, виданого Мостиською райдержадміністрацією Львівської області 05 вересня 2005р., приватизовану земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована в [ADDRESS] , вид цільового призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583561, виданого Дідновицькою сільською радою Мостиського району Львівської області 17.06.2009р. та на приватизовану земельну ділянку площею 0,191 га, яка розташована в [ADDRESS] , вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583562, виданого Хідновицькою сільською радою Мостиського району Львівської області 17.06.2009р. При цьому, нотаріусом позивачу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно - спірний житловий будинок, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів. Нотаріус роз`яснив позивачу [PERSON] можливість реалізації права на спадкування даного житлового будинку або частини такого житлового будинку в судовому порядку. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/5 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Згідно матеріалів спадкової справи №142/2025, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємці першої черги, а саме: чоловік померлої - [PERSON] , діти померлої: [PERSON] та [PERSON] заявили про відмову від належних їм часток у спадщині, які б належали таким за законом, після смерті [PERSON] на користь її внучки - [PERSON] . У свою чергу, законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття її дочкою спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 2,4017 га, яка розташована на території Гусаківської сільської ради Яворівського району Львівської області, вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622481600:01:000:0040, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №023356, виданого Мостиською райдержадміністрацією Львівської області 09.11.2004р. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, від законного представника малолітньої [PERSON] не надійшло заяви про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її баби - спадкодавиці [PERSON] . Таким чином, [PERSON] стала фактичним власником 1/5 частки у спірному будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] . В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавиці [PERSON] серії [NUMBER] від 07.03.2022 року, копією свідоцтва про смерть спадкодавиці [PERSON] серії [NUMBER] від 03.01.2025р.; копіями сторінок із спадкової справи за №140/2022, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи за №142/2025, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; випискою із погосподарських книг по селу Боратичі, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р.; листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння №141/02-14 від 26.04.2023р., листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння №528/02-14 від 22.08.2025р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82743240 від 02.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82743246 від 02.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82757484 від 02.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82743290 від 02.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією паспорта [PERSON] , копією паспорта [PERSON] , копією паспорта [PERSON] , копією паспорта [PERSON] , копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.05.2012р.; та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/5 частка як члена колгоспного двору + 1/5 частка, яку успадкував в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ), а за позивачами [PERSON] та [PERSON] - по 1/5 частці як членів колгоспного двору за кожним. Також з огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавиці [PERSON] належало право на 1/5 частку спірного житлового будинку та приймаючи до уваги, що таке право перейшло в порядку спадкування за законом до її внучки [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останньою права власності на 1/5 частки спірного спадкового майна - будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved