Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд: - визнати розірваним Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні від 18.12.2024 року, укладений між [PERSON] , [INFO] , паспорт з безконтактним електронний носієм [NUMBER] , виданий 22.09.2017 року органом 8029, запис №19920109-04508, РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 20.01.2005 року, РНОКПП [NUMBER] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за №3968; - визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю, [PERSON] , [INFO] , паспорт з безконтактним електронний носієм [NUMBER] , виданий 22.09.2017 року органом 8029, запис №19920109-04508, РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що сторони перебували у шлюбі, у якому народилася спільна донька [PERSON] . Згодом фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились та шлюб було розірвано. 18.12.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні. Проте, після укладення договору, відповідач почав вживати дії щодо самовільної зміни місця проживання дитини, що вказує про порушення умов договору. Окрім цього, позивач вказує, що вона здійснює турботу за [PERSON] та організовує розвиток дитини відповідно до її вікових та особистісних потреб протягом всього часу їх спільного проживання, а з часу початку проживання їх окремо від відповідача - одноособове, але у зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виховання дитини. Також, позивачем було здійснено всі необхідні облаштування з метою організації зручної зони для сну, місця для гри та розвитку дитини, місця для зберігання речей. Дитина обліковується в медичних установах, оскільки мати постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. Позивач у колі спілкування та за місцем роботи, проживання, за місцем навчання дитини характеризується виключно позитивно. Позивач належним чином виконує свої обов`язки як мати дитини, з метою дотримання найкращих інтересів дитини здійснює догляд за нею. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з відповідачем не створювала. Відповідач у відзиві позов не визнав, вказав, що він не заперечує щодо проживання дитини з матір`ю, і це питання вже врегульовано чинним Договором. Таким чином, спір з цього питання між сторонами відсутній, і додаткове встановлення місця проживання дитини судом не є необхідним. Батько належним чином виконує усі умови Договору, зокрема, він сплачує аліменти передбачені Договором, забезпечує дитину, надсилає матері кошти на утримання доньки, купує їй відповідні речі. Доказів протилежного позивачкою не надано. Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вона здійснювала будь-які дії, спрямовані на врегулювання спірного питання з відповідачем шляхом переговорів, як це передбачено пунктом 16 Договору. В усній чи письмовій формі позивач також не зверталася до відповідача щодо внесення змін до Договору чи його розірвання. Враховуючи вищевикладене, підстави для розірвання Договору від 18 грудня 2024 року у судовому порядку відсутні. Позивачем не надано жодного належного чи допустимого доказу того, що батько порушив умови Договору або вчинив будь-які дії, спрямовані на самочинну зміну місця проживання дитини. Навпаки, зміст поданих позивачем матеріалів підтверджує, що відповідач діє добросовісно, проявляє зацікавленість у житті та розвитку доньки, утримує дитини матеріально, погоджує з матір`ю питання щодо виховання та перебування дитини, а також не чинить перешкод у реалізації прав матері. Вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і суб`єктивному тлумаченні окремих ситуацій, які не свідчать про намір батька змінити місце проживання дитини або порушити домовленості, зафіксовані сторонами у Договорі. Фактичні обставини, підтверджені матеріалами справи, свідчать лише про прагнення батька брати участь у вихованні доньки та реалізовувати свої батьківські права, що цілком відповідає законодавству України та найкращим інтересам дитини. У відповіді на відзив позивач вказала на безпідставність доводів викладених у відзиві, а надані разом з позовною заявою докази, а також докази, які надаються позивачем разом з даною відповіддю на відзив на підтвердження того, що обставини щодо порушення відповідачем умов Договору від 18.12.2024 року, на які посилається позивач, продовжують тривати і після подання позовної заяви. Це свідчать про тривале і грубе порушення Відповідачем умов Договору від 18.12.2024 року шляхом самоусунення від виконання його умов, що в першу чергу не відповідає найкращим інтересам дитини, частково обмежує права дитини на освіту, на відпочинок. Сторонами у Договорі зазначено про начебто визначення місця проживання дитини з матір?ю, проте фактично це не є поняттям визначення місця проживання дитини з одним з батьків, оскільки на практиці не має тих самих юридичних, правових наслідків та підстав для подальшої реалізації матір?ю її прав по відношенню до дитини як судове рішення про визначення місця проживання дитини. Підписаний Договір від 18.12.2024 року не дає матері змоги здійснювати повноцінне забезпечення потреб дитини без отримання згоди, підтвердження батька в тому числі на виїзд дитини за кордон, на вибір навчального закладу (на даному етапі дошкільного навчального закладу), на зміну місця реєстрації дитини. Тобто навіть при наявному Договорі від 18.12.2024 року і мати дитини обмежена в реалізації її прав та обов?язків щодо дитини, так і права дитини фактично залежать від думки/згоди батька, яку отримати оперативно, ще й в умовах наявних ускладненої, а інколи і конфліктної комунікації між сторонами. Третьою особою у справі складено висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 11 червня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 17 червня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 24 червня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 27 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18 вересня 2025 року за допомогою системи Електронний суд [PERSON] подав заяву про вступ у справу як представника відповідача. 22 вересня 2025 року за допомогою системи Електронний суд представник відповідача [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи. 23 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] направила на адресу суду заяву, в якій повідомляла про зміну прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 21 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 12 листопада 2025 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини. 18 листопада 2025 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позов. 25 листопада 2025 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила суд задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Одночасно пояснила, що конфлікт між сторонами виник, так як матір не бажала, щоб дитина залишалася на ночівлю у батька, оскільки останній може залишити дитину вдома саму. Окрім цього, батько влітку не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок. Аліменти відповідач сплачує не систематично, що також вказує на порушення умов оспрюваного договору. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач зазначив, що між сторонами відсутні конфліктні ситуації, дитина ночує у нього, проти чого не заперечує позивач. За садочок відповідач не сплачує, так як не має рахунків, у лікуванні дитини він приймає участь за проханням позивача. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відсутні підстави для розірвання договору, так як умови виконуються належним чином та батько не заперечує щодо проживання дитини з матір`ю. Представник третьої особи у справі не з`явився у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви по суті та / або з процесуальних питань не надходили. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, відповідача та його представника дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 28.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідний актовий запис № 2061, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.07.2017 року. [INFO] у подружжя народилася дитина, донька - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , видане Кам?янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Камя?нець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №165. 28.04.2025 року рішенням Печерського районного суду в м. Києва у справі № 757/1012/25-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Разом з тим, 18.12.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за №3968, Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі №3969. Згідно висновку Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, служба вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю - гр. [PERSON] . ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21. Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться й про випадки, коли одна із сторін не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначених приписів закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 902/364/19). У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18). Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1 Договору, позивач та відповідач погодили, що з моменту підписання Договору та до досягнення дитиною повноліття, дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання дитини може змінюватись в залежності від зміни місця проживання позивача. Згідно з п. 3 Договору, матір зобов`язується забезпечувати Батьку особисте безперешкодне спілкування з Дитиною, використовуючи будь-які засоби зв`язку: телефон, електронну пошту, Skype, viber тощо, у будь-який час, якщо це не порушує нормального та звичного режиму дитини. Пунктом 4 Договору визначено, що проживання батька окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто, при укладанні Договору Сторони чітко усвідомлювали та передбачили місце проживання дитини окремо від батька (відповідача), разом з матір`ю (позивачем) на постійній основі. Так, відповідач 13.05.2025 року здійснив візит до дошкільного навчального закладу «Академія Щастя «ЛІПКІДЗ», де вимагав показати договір, на підставі якого його донька відвідує даний дошкільний заклад, показати йому приміщення, що є також підтвердженням того, що Відповідач ігнорує умови Договору. Після того як співробітники дошкільного навчального закладу «Академія Щастя «ЛІПКІДЗ» повідомили Позивача про здійснений візит Відповідача, Позивач вручила лист від 14.05.2025 року Виконуючому обов?язки директора ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Академія Щастя «ЛІПКІДЗ», повідомивши про те, що останнім часом, зі сторони [PERSON] здійснюються погрози щодо зміни ним самовільно та в односторонньому порядку зафіксованого місця проживання дитини, [PERSON] та просить повідомляти про візити відповідача до дошкільного закладу та контакти його з дитиною. Встановлені обставини свідчать про порушення відповідачем умов оспорюваного договору, який здійснює дії щодо самовільної зміни місця проживання дитини, що підтверджено наданими документами, копіями листування, відео та аудіо записами. Тобто, між сторонами наявні конфліктні відносини щодо місця проживання дитини, яке визначено умовами укладеного Договору. Вказані обставини також підтверджуються висновком органу опіки та піклування, де зазначено, що не зважаючи на визначення місця проживання дитини разом із матір ю, батько намагався самовільно змінити місце проживання дитини. Окрім цього, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неналежного способу захисту при зверненні до суду з даним позовом, так як підписаний сторонами Договір від 18.12.2024 року, не забороняє позивачу звернутись до суду за захистом порушених її прав, як матері та порушених прав дитини з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір?ю. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін надані під час судового розгляду, суд дійшов висновку, про задоволення позовної вимоги про визнання договору про сплату аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні від 18.12.2024 року розірваним. Щодо визначення місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Згідно довідки від 14.05.2025 року вих. №472 ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС», вбачається, що позивач дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , також відмічено про те, що за місцем проживання скарг та зауважень від сусідів на позивача не надходило. З вересня 2024 року по лютий 2025 року [PERSON] відвідувала Академію розвитку та натхнення «Kids&Co». Згідно характеристики від 28.04.2025 року виданої директором Академії розвитку та натхнення «Kids&Co» [PERSON] вбачається, що [PERSON] є активною та відповідальною матір`ю, яка постійно супроводжувала [PERSON] на заняття, робила самостійно записи на всі заняття та додаткові майстер-класи по вихідним дням, брала участь у дозвільних заходах. Проявляла високий рівень зацікавленості у розвитку дитини, підтримує контакт з викладачем, уважно ставиться до рекомендацій педагогічного колективу. Позивач зарекомендувала себе як врівноважена, доброзичлива та відповідальна мама. Всі питання з приводу навчання та розвитку [PERSON] вирішувалися виключно з Позивачем. Також відзначається, що [PERSON] має тісний зв?язок з мамою та на заняттях потребувала присутності мами поруч. Педагог з раннього розвитку, [PERSON] у характеристиці на [PERSON] , 2022 року народження, відзначає, що [PERSON] брала активну участь у заняттях із раннього розвитку, що легко засвоювала інформацію, була активною в групах, проявляла зацікавленість у пізнавальній діяльності, швидко адаптувалась та виконувала нові завдання, а підтримка мами ( [PERSON] ,) на уроках мали позитивний вплив на успіх дитини, також мама брала активну участь у навчальному процесі, забезпечувала регулярну присутність дитини на заняттях, слідкувала за виконанням домашніх завдань. В Характеристиці на [PERSON] , 2022 року народження, від адміністрації сучасної Академії розвитку та натхнення Kids&Co, наданій [PERSON] від 28.04.2025 року відзначається, що за період перебування в академії не спостерігалось жодних ознак психологічного чи фізичного нехтування з боку матері, була помітна спільна прив`язка до матері, іноді [PERSON] потребувала в присутності матері на заняттях, щоб вона була поруч з нею. Окрім цього, позивачем було укладено Договір про надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти №108/WU від 14.04.2025 року. Відповідно до умов даного Договору, ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «АКАДЕМІЯ ЩАСТЯ «ЛІПКІДЗ» надає освітні послуги дитині, [PERSON] , у сфері дошкільної освіти у приватному дошкільному навчальному закладі «АКАДЕМІЯ ЩАСТЯ «ЛІПКІДЗ», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Драгомирова, 11-Е. Відповідно до Платіжної інструкції 1.118265943.1 від 15.04.2025 року на суму 56808,54 з призначенням платежу: «Оплата за надання послуг дошкільної освіти зг. Договору № 108 WU від 14.04.2025 року», та Платіжної інструкції 1.118275485.1 від 15.04.2025 року на суму 8000,00 грн. з призначенням платежу: «послуги харчування (АВАНС)», Платіжної інструкції 2.144839399.1 від 22.05.2025 року на суму 93231,00грн., саме позивач здійснює оплату за дошкільний навчальний заклад (в тому числі щодо оплати і за харчування) дитини. Відвідування дитиною дошкільного закладу з 16.04.2025 року підтверджено також, довідкою вих. №6 від 01.05.2025 року, наданою ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «АКАДЕМІЯ ЩАСТЯ «ЛІПКІДЗ». Згідно договору дарування квартири від 23.04.2025, що посвідчений Верповською О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №763, та Витягом з Державного реєстру речових прав від 23.04.2025 року за індексним номером витягу 423810255, [PERSON] , який є братом позивача, передав позивачу у приватну власності квартиру, загальною площею 149,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до підписаного сторонами 18.12.2024 року Договору про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі №3969, при поділі спільного сумісного майна подружжям, за позивачем було визнано право приватної власності : - на знак для товарів та послуг « [INFO] » (захищений свідоцтвом на знак для товарів та послуг № [NUMBER] , виданим Державною службою інтелектуальної власності України та зареєстрований в Державному реєстрі свідоцтва України на знак для товарів та послуг 28.07.2021 року; - на меблі, побутові прилади (побутову техніку), які знаходяться у відритому сторонами об?єкті закладу харчування (кав?ярня) «[INFO]», який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (лікаря-психіатра) від 21.05.2025 року у позивача розладів психіки та поведінки не виявлено. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Окрім іншого, під час судового розгляду встановлено, що весь час проживання позивача з дитиною, мати дитини фактично здійснює одноособово утримання дитини, оплату послуг за відвідування садочку та відповідних супутніх послуг у садочку, витрати на забезпечення належного рівня медичного обслуговування дитини, тощо, що з часу подання позовної заяви підтверджується ще й наступними доказами: 1. платіжна інструкція (призначення платежу: оплата за надання додаткових освітніх послуг Договір №42/С від 19.11.2025 року) на суму 4200,00 грн.; 2. платіжна інструкція (призначення платежу: оплата за надання додаткових освітніх послуг Договір №42/С від 19.11.2025 року) на суму 94713,30 грн.; 3. платіжна інструкція (призначення платежу: рахунок на оплату №733 від 31.10.2025 року) на суму 9900,00 грн.; 4. платіжна інструкція (призначення платежу: рахунок на оплату №535 від 31.07.2025 року) на суму 8000,00 грн.; 5. платіжна інструкція (призначення платежу: рахунок на оплату №616 від 29.08.2025 року) на суму 3600,00 грн.; 6. платіжна інструкція (призначення платежу: оплата за послуги) від 02.10.2025 року на суму 2000,00 грн. та скріншот листування в месенджері з Kids&Co щодо участі дитини на Halloween Party; 7. скріншот на оплату медичних послуг Medtsenter 49, Kyiv від 06.10.2025 року на суму 2090,00 грн.; 8. консультативний висновок дитячого дерматолога від 06.10.2025 року; 9. консультативний висновок лікаря-педіатра від 15.11.2025 року; Вирішуючи спір щодо місця проживання дитини з матір`ю, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що донька [PERSON] тривалий час проживає з матір`ю у належно створених нею умовах для повноцінного її виховання та розвитку, враховуючи надані характеристики, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, визначає місце її проживання саме разом з матір`ю, враховуючи при цьому позицію батька, який не заперечував щодо вказаного. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль в її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона проживатиме. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання доньки, суд дійшов до висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, у першу чергу, стосунках між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подаючи до суду позовну заяву про визначення місця проживання доньки, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908, 00 грн, які на підставі положень частини першої статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню стороні, на користь якої ухвалено рішення /т. І а. с. 6, 39/. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved