Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

09.10.2025 ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі в тексті - Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 35 920,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.04.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано з ТОВ Мілоан» кредитний договір (індивідуальна частина). За умовами договору відповідачем отримано на свій банківський картковий рахунок грошові кошти в сумі 8 000,0 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 103121508 від 14.04.2021 надано у користування на 12 днів. Дата повернення позики - 26.04.2021. Процентна ставка за кредитним договором - фіксована, 2,50% від залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Договором також передбачний обов`язок позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 1 520,00 грн або 19% від суми кредиту. Відповідач у справі отримав грошові кошти на певний строк зі сплатою процентів, але належним чином не виконував своїх зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України та умов договору позики, внаслідок чого утворилася заборгованість на вищевказану суму яка включає крім боргу за основною сумою позики в розмірі 8 000,0 грн, також 26 400,00 грн боргу за нарахованими процентами, а також 1 520,00 грн одноразової комісії за надання кредиту. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.11.2025 відкрито провадження у справі, яка надіслана ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2025. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду в розумнні положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, що підтверджується довідкою ДП Укрпошта від 26.11.2025 про відсутність адресата за вказаною у Єдиному державному демографічному реєстрі адресою реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 51). У межах встановленого судом процесуального строку відзив на позовну заяву Товариства не подано. Товариство у позовній заяві просило здійснювати розгляд справи без участі свого представника, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечило. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається\~з матеріалів\~справи відповідач\~уклав 14.042021\~договір про\~споживчий кредит\~№ 103121508\~(індивідуальна\~частина)\~з ТОВ\~«Мілоан» шляхом\~використання одноразового\~електронного ідентифікатора,\~попередньо подавши\~анкету-заяву\~на отримання\~кредиту,\~номер якої\~є ідентичним\~кредитному договору.\~Грошові кошти\~в сумі\~8\~000,0\~грн перераховані\~на банківську\~платіжну картку\~відповідача за\~№ [NUMBER] хх\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~копією платіжного\~доручення первісного\~кредитора №26749253,\~код платника\~40484607\~(а.с.27).\~Позику надано\~на строк\~12\~днів за\~ставкою 2,5%.\~Відповідно до\~копії кредитного\~договору наданий\~кредит мав\~бути повернутий\~до 26.04.2021. Пунктами 1.5.1.1.5.2., 1.6. за надання кредиту передбачена одноразова комісія в розмірі 19% від суми кредиту; проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожень день користування кредитними коштами. Відомості щодо погодженого між сторонами строку кредитування із зазначенням розміру одноразової комісії, відсотків у загальному розмірі 2 400,00 грн передбачені також Графіком платежів, який виступає Згідно з Додатком № 1 до вказаного договору (а.с.25). Суд зазначає також, що відповідно до п.2.2.1.,2.2.2. договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти у розмірі 2,50% в термін, який визначений п.1.4. цього договору, тобто до 26.04.2021. Нарахування процентів здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування з урахуванням можливих пролонгацій за залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом з урахуванням особливостей, визначений п.2.2.3. договору. Відповідно до змісту п.2.2.3. кредитного договору проценти за стандартною (базовою) ставкою в розмірі 5,00%, кім випадків, коли умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена у п.1.5.2. процентна ставка і запропонована позичальнику є нижчою від стандартної процентної ставки. Із даданої до позовної заяви роздрукованої анкети-заяви від 14.04.2021 вбачається, що крім погоджених умов кредитування в сумі 8 000,00 грн, строку кредитування тривалістю 12 днів і комісії в розмірі 19%, узгодженою між сторонами є також процентна ставка в розмірі 2,50% за кожен день користування, тобто ставка кредитування, що передбачена п.1.5.2. кредитного договору. Далі в п.2.2.3. кредитного договору зазначається, що у разі, якщо визначена п.1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, проценти на стандартних (базових) умовах продовжують нараховуватися після закінчення первинного строку кредитування та/або строку пролонгації. У останньому реченні п.2.2.3. договору також вказано, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. При цьому, порядок та умови пролонгації погодженого між сторонами договору 12-ти денного строку кредитування регулюються п.2.3. кредитного договору за ініціативою позичальника відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТзОВ Мілоан, що розміщені на вебсайті кредитодавця за вказаним Інтернет-посиланням. До того ж, у разі продовження за ініціативою позичальника строку кредитування (максимум на 15 днів), останній повине сплатити кредитодавцю комісію за управління та обслуговування кредиту в певному розмірі та певну частку заборгованості (максимальні розміри цієї комісії залежності строку пролонгації) визначені в пп.2.3.1.1. п. 2.3. кредитного договору (а.с.21 на звороті). У матеріалах справи немає жодних відомостей, які б підтверджували продовження за ініціативою позичальника [PERSON] погодженого у кредитному договорі строку кредитування, таких відомостей не містить й позов Товариства. Водночас, із копії наданого Товариством розрахунку первісного кредитора щодо розміру боргу [PERSON] за кредитним договором від 14.04.2021 №103121508 вбачається, що нарахування процентів позичальнику за стандартною (базовою) ставкою в розімірі 5,00%/день від залишку неповерненої суми кредиту (400грн/день) проведено згідно з п.1.6. відповідного договору у період з 27.04.2021 до 25.06.2021 попри те, що у дослідженому судом договорі після закінчення строку кредитування (26.04.2021) з урахуванням можливих пролонгацій будь-яке нарахування процентів припиняється. Тим не менше, суд додатково зазначає, що у кредитному договорі міститься посилання на можливість нарахування процентів за стандартною (базовою) ставкою згідно з п.1.6. й після закінчення строку кредитування. Зокрема, у п.4.2. розділу 4 Відповідальність сторін кредитного договору вказано, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати боргу згідно з умовами договору із урахуванням пролонгацій та оновлених у зв`язку з цим графіків платежів, кредитодавець має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) проценьною ставкою згідно з п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. Відтак, цілком можливою є ситуація, у якій не повернувши кредитні кошти з нарахованими процентами у межах погодженого між сторонами 12-ти денного строку кредитування, первісний кредитор ТзОВ Мілоан міг нараховувати позичальнику [PERSON] проценти в розмірі 5,00% від неповернутої суми, в тому читслі й до 25.06.2021. З даного приводу суд зазначає, що поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Припис абз. 2 ч.1ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення кредиту у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №\~912/1120/16). Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. У ч.3 ст.6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч.3 ст.6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст.625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. У такому разі, проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст.625 ЦК України. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі №\~910/4518/16, який є обов`язковим до застосування. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбулиЗакону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4ст. 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Установлені судом обставини справи підтверджують, що передбачені п.4.2. кредитного договору проценти чітко ідентифікуються як плата позичальника за неправомірне використання грошових коштів кредитодавця, тобто є відповідальністю споживача за договором про надання кредиту. Вирішуючи питання щодо можливості стягнення з відповідача у цій справі процентів, нарахованих первісним кредитором ТзОВ Мілоан за період з 27.04.2021 до 25.06.2021, суд керується тим, що відповідно п.6 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого\~дня включно з дня набрання чинності Законом України"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання,часткове виконання )споживачем зобов`язань за таким договором. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Первісним кредитором на користь Товариства за договором № 04Т від 08.07.2021 відступлено права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 103121508 від 14.04.2021 в загальні сумі 35 920,00 грн, з яких нараховані проценти склали 26 400,00 грн, що нараховані в межах строку кредитування та одночасно згідно з вимогами ч.2 ст.625 ЦК України як платіж за прострочення виконання споживачем грошових зобов`язань перед кредитодавцем. Водночас,замість того, щоб списати нараховані згідно з ч.2 ст.625 ЦК України проценти за 60 календарних днів починаючи з 27.04.2021 в загальній сумі 24 000,00 грн, Товариством протиправно заявлено вимогу до суду про їх стягнення з відповідача. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь Товариства необхідно стягнути лише 8 000,00 грн боргу за основною сумою (тілом) кредиту, несплачену позичальником одноразову комісію в розмірі 1 520,00 грн та 2400,00 грн нарахованих первісним кредитором процентів за 12-ть днів встановленого у договорі та погодженого між його сторонами строку кредитування, тобто 11 920,00 грн боргу замість заявленої суми 35 920,00 грн. За результатами розгляду справи, на підставі ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позлвних вимог (33,18%) з відповідача на користь Товариства підлягає до стягнення 803,75 грн судового збору.

Outcome: partial