Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу. Позивач позов обґрунтовує тим, що подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2017 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №1572. Позивач вказує, що протягом останніх років сімейне життя між подружжям погіршилося, що призвело до відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові, поваги один до одного. Покликаючись на викладені обставини, просить шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвати. 23 вересня 2025 ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] ,\~до суду\~не з`явився,\~однак належним\~чином повідомлений\~про час\~та дату\~розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7\~ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника пошти «вручено особисто». Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його думку щодо розірвання шлюбу. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача. Відтак, враховуючи положення\~ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків. З\~\~матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між сторонами укладений 19 жовтня 2017 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №1572, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 жовтня 2017 (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. На основі наведеного та виходячи із вимог\~ст.112 СК України, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути також 1211,20 грн., сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.104,\~105,\~110,\~112 СК України,

Outcome: approved