Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У липні 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів у розмірі 342901,20 грн, набутих без достатньої правової підстави, в порядку ст. 611 ЦК України, в обґрунтування якого зазначив, що він є споживачем банківських послуг, які надаються Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». На підставі Анкета-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 згідно вимог Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ КБ «Приватбанк» [PERSON] були відкриті карткові рахунки з кредитним лімітом 99000,00 грн. 09.12.2020 відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 р. в розмірі 126292,02 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн. В подальшому справу було передано за підсудність до Дзержинського районного суду м. Харкова, який відкрив провадження у справі. З доданого АТ КБ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви Розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 28.10.2020 позивачем погашено за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018: - заборгованість за поточним тілом кредиту в розмірі 356433,53 грн; - заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2,00 грн; - заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 0,00 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 21,00 грн. Таким чином, з наданих АТ КБ КБ «ПриватБанк» доказів вбачається, що позивач сплатив відповідачу за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 загальну суму в розмірі 356456,53 грн. Позивач зазначає, що Анкета-заяви до Договору про надання банківських послуг від 19.09.2018 р. та Умови та Правила банківських послуг АТ КБ КБ «ПриватБанк» без дати та підпису банку не можуть вважатися ані частиною кредитного договору в розумінні ст. 1054 ЦК України, ані договором приєднання до кредитного договору в розумінні ст. 634 ЦК України. Жодного договору, в тому числі, кредитного, змішаного договорів, оформлених в письмовій формі, між відповідачем та позивачем не підписувалися, в тому числі з використанням факсимільного відтворення підпису, який відповідає вимогам, встановленим ч. 3 ст. 207 ЦК України. Позивачем проведено узагальнюючий розрахунок заборгованості, на підставі якого встановлено, що [PERSON] за період з 01.02.2018 р. по 04.09.2019 р. сплачено АТ КБ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 315408,36 грн., з них 85 444,67 грн. в рахунок погашення наданого кредиту, за період з 05.09.2019 р. по 01.03.2024 р.- 383247,12 грн., з них 356456,53 грн. в рахунок погашення наданого кредиту. Оскільки кредитний ліміт складає 99000,00 грн, тому розмір коштів, переплачених [PERSON] за договором № б/н від 19.09.2018 р. складає: 85444,67 грн. + 356 456,53 грн. - 99 000,00 грн. (тіло кредиту) = 342901,20 грн. Позивач вважає, що грошові кошти за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 р. в розмірі 342901,20 грн. отримані відповідачем від позивача без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим на підставі ст. 611 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. По-перше, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова вже перебуває справа № 755/18861/20, в якій ухвалою від 22 лютого 2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк». У зустрічному позові [PERSON] заявлено позовні вимоги про застосування наслідків нікчемного договору № б/н від 19.09.2018 р., проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 572441,76 грн. в порядку ст. 601 ЦК України, та стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 257456,53 грн. Позивач [PERSON] обрав спосіб захисту шляхом ініціювання окремого судового процесу у справі №638/11876/24 (провадження у справі відкрито 04.07.2024р.) предметом якого є захист прав споживача, зокрема стягнення "переплати" за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 р, при цьому, доводи позивача про відсутність у нього невиконаного грошового зобов`язання перед банком за договором від 19.09.2018 р., відсутність підстав нарахування заборгованості за договором, повинні були входити до предмету з*ясування та доказування у справі №755/18861/20 за позовом АК КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.09.2018 р, яка перебуває в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова , провадження по якій було відкрито раніше - 15.12.2020р. Необхідно зауважити, що у справі №755/18861/20 підстави та обставини якими відповідач заперечував проти позовних вимог банка є ідентичними з підставами та обставинами, які визначив позивач у окремому поданому позові до банка по даній справі №638/4938/24 , виходячи з чого, можливо дійти обґрунтованого висновку, що вони повинні бути предметом дослідження у справі №755/18861/20 за позовом банка про стягнення заборгованості, де боржник мав себе захищати заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19, пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим. Також за мотивами Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20: пункт 59. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним; пункт 60. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту; пункт 61.Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання; пункт 62. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений; пункт 65. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Також в постанові від 19.10.2022р. у справі № 910/14224/20 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок: «Особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором. Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення. Способами захисту інтересу особи в правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Такі способи захисту будуть належними, лише якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. Визнання припиненими зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором є ефективним способом захисту інтересу боржника в правовій визначеності, якщо боржник належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, зокрема і щодо використання отриманих кредитних коштів за встановленим цільовим призначенням, але кредитор не визнає такого виконання. У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Таким чином, оскільки АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор раніше ініціював судовий процес про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19.09.2018 р., звернення [PERSON] з позовом про захист прав споживача, зокрема стягнення "надмірно сплачених Відповідачем за договором № б/н від 19.09.2018 р. коштів" не є належним способом захисту. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155). У відповіді на відзив, [PERSON] зазначив, що в Анкеті-Заяві стоїть факсимільне відтворення підпису Споживача [PERSON] , що не відповідає вимогам, встановленим ч. 3 ст. 207 ЦК України, в зв`язку відсутністю письмової угоди між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом про використання ними факсимільного відтворення підписів. По - друге, підписання вищевказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не може вважатися укладенням кредитного договору в розумінні ст. 634, 1054, 1055 ЦК України, оскільки вказана Анкета-Заява не містить істотних умов кредитного договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати, строк видачі та повернення кредиту та інше. По-трете, підписання вищевказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не може вважатися укладенням кредитного договору в розумінні ст. ст. 634, 1054, 1055 ЦК України, оскільки в ній відсутнє посилання на конкретну редакцію Умов та Правил банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з умовами якої споживач ознайомився, погодився та до умов яких він приєднався, а також вказані Умови та Правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма договору. Таким чином, «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 19.09.2018 р. (російською мовою) та Умови та Правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» без дати та підпису банку не можуть вважатися ані частиною кредитного договору в розумінні ст. 1054 ЦК України, ані договором приєднання до кредитного договору в розумінні ст. 634 ЦК України, що узгоджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. Таким чином, грошові кошти за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 р. в розмірі 342901,20 грн., є такими, що отримані відповідачем від позивача без достатньої правової підстави, а тому підлягають стягненню на підставі ст. 611 ЦК України. У поясненнях АТ КБ «ПриватБанк» від 18.03.2025, поданих через систему «Електронний суд», вказано, що в позовній заяві про захист прав споживача Позивач зазначає, що він є споживачем банківських послуг, які надаються Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», на підставі Анкета-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 р. згідно вимог Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] йому відкриті карткові рахунки та видані картки. Позивач стверджує, що за кредитним договором № б/н від 19.09.2018 наявна переплата в сумі 342901.20 грн. В цій справі на підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав розрахунки та виписки по рахунку (додані до позову) які надані Банком в іншій справі - №755/18861/20. Справа №755/18861/20 вирішується Дзержинським районним судом м. Харкова, рішення наразі не ухвалено. Отже до набрання законної сили рішення у справі №755/18861/20 посилання на обставини цієї справи є передчасним. Таким чином, Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, отже позов не підлягає задоволенню. У випадку, якщо позивач не погоджується з наявністю та сумою заборгованості 126292,02 грн, що заявлена Банком до стягнення у справі №755/18861/20 він має заперечувати саме в тому процесі, а не створювати новий. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19, пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим. Також звертаємо увагу шановного суду, що Позивач вже звертався до суду із позовом про стягнення цієї ж суми нібито переплати 342901.20 грн. Так у березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року у справі № 638/4938/24 позов [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 342901,20грн. Апеляційний суд погодився із таким висновком суду та постановою Харківського апеляційного суду від 04.09.2024.у справі № 638/4938/24 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року залишено без змін. В зазначеній постанові апеляційний суд зазначив зокрема: що на даний час між АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] існує спір з приводу виниклих між ним правовідносин на підставі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19 вересня 2018 року, що само по собі виключає можливість застосування до даних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України. В зазначених судових справах позивач зазначає, що він є споживачем банківських послуг, які надаються Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», на підставі Анкета-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 й одночасно зазначає, що жодного договору, в тому числі, кредитного, змішаного договорів, оформлених в письмовій формі, між Відповідачем та Позивачем не підписувалися, в тому числі з використанням факсимільного відтворення підпису, який відповідає вимогам, встановленим ч. 3 ст. 207 ЦК України. АТ КБ ПРИВАТБАНК наголошує, що чисельні позови, які протирічать одне одному ствердженнями, свідчить про недобросовісну поведінку Позивача, крім цього Позивач порушує ст. 81 ЦПК України відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надає жодних доказів на підтвердження своїх вимог, натомість посилається на докази що наразі досліджуються в іншій справі 755/18861/20 Вважаємо, що наявне зловживання Позивачем його процесуальними правами Проте відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається За таких умов, доводи позовної заяви про те, що АТ КБ Приватбанк має сплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 342 901,20 грн. грн, які за думкою позивача начебто є збитками за договором який він нібито не укладав - безпідставні та не підтверджені жодним доказом. У поясненнях АТ КБ «ПриватБанк» від 12.08.2025, поданих через систему «Електронний суд», вказано, що справа №755/18861/20, на яку як на підставу своїх позовних вимог посилається Позивач, вирішена судом, а саме: рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.05.2025 у цивільній справа № №755/18861/20 в повному обсязі задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На зазначене рішення [PERSON] подав апеляційну скаргу. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.07.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 19 травня 2025 року у складі судді Цвіри Д.М. по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду судом апеляційної інстанції. Судове засідання призначено на 25.11.2025. Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.05.2025 у цивільній справа №755/18861/20 наразі є таким, що не вступило в законну силу. 28.11.2025, представником відповідача подано через систему «Електронний суд» вступну та резолютивну частину постанови Харківського апеляційного суду від 25.11.2025 у справі 755/18861/20 для долучення до матеріалів справи, якою: «Рішення Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 року змінити. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 року задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 у розмірі 67644,51 ( шістдесят сім тисяч шістсот сорок чотири ) грн 51 коп….» В судове засідання [PERSON] не з`явився, матеріали справи містять клопотання, яким він просив розглянути справу за його відсутності. АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні надала пояснення відповідно до відзиву та поданих пояснень з урахуванням резолютивної частини постанови Харківського апеляційного суду від 25.11.2025. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем банківських послуг, які надаються йому Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» на підставі Анкета-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19 вересня 2018 року. [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» був відкриті наступні карткові рахунки з кредитним лімітом: № [NUMBER] ( [NUMBER] ) з терміном дії до 12/22; № [NUMBER] ( [NUMBER] ) з терміном дії до 09/22. 06 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» збільшило кредитний ліміт [PERSON] до 99000 грн. Згідно з Виписками по картковому кредитному рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за договором № б/н від 19 вересня 2018 року, та Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 вересня 2018 року станом на 23 жовтня 2020 року, за період з 01 січня 2018 року до 01 березня 2024 року, [PERSON] сплачено коштів АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 лютого 2018 року до 04 вересня 2019 року грошові кошти в розмірі 315408,36 грн, з яких 85444,67 грн сплачено в рахунок погашення наданого кредиту; за період з 05 вересня 2019 року до 01 березня 2024 року сплачено 383247,12 грн, з яких 356456,53 грн в рахунок погашення наданого кредиту. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року у справі № 638/4938/24 позов [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 342901, 20грн. Апеляційний суд погодився із таким висновком суду та постановою Харківського апеляційного суду від 04.09.2024.у справі № 638/4938/24 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року залишено без змін. В зазначеній постанові апеляційний суд зазначив зокрема: що на даний час між АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] існує спір з приводу виниклих між ним правовідносин на підставі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг № б/н від 19 вересня 2018 року, що само по собі виключає можливість застосування до даних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України. Рішення Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 року, позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості- задоволено. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) заборгованість у розмірі 126 292 (сто двадцять шість тисяч двісті дев`яносто дві) грн 02 коп. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.11.2025 у справі 755/18861/20, рішення Шевченківський районний суд м. Харкова від 19 травня 2025 року, змінено. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 року, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 19.09.2018 у розмірі 67644,51 ( шістдесят сім тисяч шістсот сорок чотири ) грн 51 коп. Обґрунтовуючи позовну вимогу, позивач посилався на статтю 611 ЦК України, відповідно до частини першої якої, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Натомість порушення зобов`язання зі сторони відповідача, судом не встановлено. Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Крім того слід зазначити, що визначення способу захисту, а саме визначення позовних вимог, обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв`язку з чим у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування, оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з правовими вимогами та підставами, викладеними саме позивачем. Виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідних позовних вимог позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі). У справі, що розглядається [PERSON] , який вважаючи, що укладений між ним АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір є нікчемним, тобто знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштам, сплачував АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в рахунок сплати процентів за користування кредитом, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачу кошти тривалий час, а саме понад чотири роки, регулярно, різними сумами, тому його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 342901,20 грн.

Outcome: dismissed