Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

12.08.2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №767874 у розмірі 8 528,43 грн., судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 05.12.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №767874, на підставі якого останній були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в розмірі 10 400,00 грн. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», яка розміщена на сайті фінансової компанії: https://sloncredit.ua/, в повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту. 03.08.2023 року відповідно до умов Договору факторингу №03-08-23 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги за кредитним договором №767874 від 05.12.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно з вказаним договором факторингу, сума боргу [PERSON] перед позивачем становить 8 528,43 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 673,73 грн.; заборгованість за відсотками становить 854,70 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цій справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача Романюк В.С. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 05.12.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №767874 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого: сума кредиту (загальний розмір) - 10 400,00 грн. (п. 1.3); строк кредиту - 182 днів, з кінцевим терміном повернення 05.06.2022 року (п. 1.4); тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: з дати укладення договору до 05.02.2022 року (включно) - 0,01% в місяць (0,12% річних), з 06.02.2022 року (включно) і до кінця строку надання кредиту - 138% річних (далі проценти з дати укладення договору і до кінця строки надання кредиту - поточні проценти) (п. 1.5). Згідно з п. 2.1. зазначеного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 10 400,00 грн. на користь ФОП [PERSON] , за наступними реквізитами: поточний рахунок: [NUMBER] в ПАТ АТ КБ Приват Банк, за товари: Iphone XS 64 GB Silver, вартість товару 10 400,00 грн., розмір власного внеску 0,00 грн. Дані платежі споживач доручає здійснити товариству з метою виконання зобов`язань споживача: перед продавцем з оплати вказаного товару, який отриманий споживачем. Вищезазначений договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора Т648, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] , та вказаний у реквізитах Договору. 05.12.2021 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перерахувало ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12628 від 05.12.2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 03.08.2023 року загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором №767874 від 05.12.2021 року складає 8 528,43 грн., з яких: 7 673,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 854,70 грн. - заборгованість за відсотками. 03.08.2023 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (фактор) та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (клієнт) укладено Договір факторингу №0308-23, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (п. 2.1.). Перехід права вимоги: право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених розділом 3 договору (п. 4.1.). Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в реєстрі прав вимог (п. 3.1.1.). На виконання вимог п. 3.1.1. вказаного договору факторингу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» суму фінансування в розмірі 398 505,17 грн. Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №№0308-23 від 03.08.2023 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №767874 від 05.12.2021 року на суму 8 528,43 грн., з яких: 7 673,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 854,70 грн. - заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03.08.2023 року відповідачка має заборгованість в розмірі 8 528,43 грн., з яких: 7 673,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 854,70 грн. - заборгованість за відсотками. Щодо стягнення заборгованості за кредитом У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду платіжне доручення №12628 від 05.12.2021 року Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків, що передбачені п. 1.5. договору №767874 про надання споживчого кредиту. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, в обумовлені договором строки, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в тому числі процентів за користування кредитом. Розглянувши вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та судового збору в розмірі 2 422,40 грн., суд дійшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копії: договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Лівак І.М.; додаткової угоди №767874 від 30.05.2025 року до вказаного договору; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової допомоги) за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 30.05.2025 року; акту 767874 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.05.2025 року. Розглянувши та дослідивши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично адвокатом Лівак І.М. складено тільки позовну заяву, по справі було три судових засідання, у яких представник позивача участі не приймав), суд,

Outcome: partial