Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 13.02.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3351607937/240180, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 4000 грн, а він зобов`язався повернути їх, сплатити проценти та всі інші платежі, пов`язані з виконанням Договору. ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами договору. В порушення умов договору відповідач, користуючись коштами, наданими йому позивачем, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вищезазначеним договором. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року, що уклали ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «ДЕБТ Коллекшн» було укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК «ДЕБТ Коллекшн» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року, що уклали ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] . Відповідачу було направлено досудовому вимогу про погашення кредитної заборгованості, проте до цього часу заборгованість не погашена, а тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року в загальній сумі 13620 грн., яка складається з 4000 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 9620 грн. простроченої заборгованості за процентами, а також просив стягнути сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22.09.2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.11.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважала позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивач незаконно нарахував відсотки після закінчення строку кредитування, який становив 30 днів, а тому ТОВ «Гоуфінгоу» було позбавлено права нараховувати відсотки за користування кредитом більше за 2200 грн., та відповідно передавати позивачу право вимоги зі стягнення відсотків в розмірі 9620 грн. Крім того, зазначила, що відповідач не був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором, оскільки не отримував вимоги про погашення заборгованості, а долучені до матеріалів позовної заяви докази, не є належними, так як вони відправлені від імені ТОВ «Дірект Технолоджі», що у своїй сукупності свідчить про відсутність порушеного права позивача, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 19.11.2025 року від представника позивача найшла відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначив, що заперечення відповідача на позовну заяву є необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також зазначив, що відповідно до умов договору строк кредитування складає 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором, що передбачено п.п.1.2, 1.3, 2.3, а тому у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань була нарахована заборгованість за 130 календарних днів, що включає 30 днів строку користування кредитом (2220 грн.), передбаченого п.1.2 Договору та 100 днів пролонгації (7400 грн.), визначених п.2.3 Договору. Просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 05.04.2023 року. Крім того, щодо доводів відповідача стосовно неналежного повідомлення про зміну кредитора, зазначив, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі, а враховуючи те, що останнім не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором первісному чи новому кредитору, вважав їх безпідставними та необґрунтованими. 01.12.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також просив розгляд справи проводити без його участі, а також просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на професійну правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2020 року ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3351607937/240180, шляхом підписання останнім одноразовим ідентифікатором кредитного договору № 3351607937/240180 від 13.02.2020 з додатками, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн. на строк 30 днів. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу на його картковий рахунок в кредит грошові кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а саме в сумі 4000 грн. За умовами вищевказаного договору відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк, однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним договором. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року, що уклали ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «ДЕБТ Коллекшн» було укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК «ДЕБТ Коллекшн» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року, що уклали ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 року, реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021, реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021, загальна сума заборгованості складає 13620 грн., з яких: 4000 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 9620 грн. простроченої заборгованості за процентами. 27.05.2025 на адресу [PERSON] позивачем направлялася вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка була проігнорована відповідачем. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Кредитного договору, а також наявність заборгованості за ним, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн. Водночас, згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З наданого представником позивача розрахунку установлено, що за період поза межами строку кредитування, позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за «користування кредитом». Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст.\~625\~ЦК України відповідачу не нараховувалось. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 20 днів. Умовами Кредитного договору продовження строку дії договору не передбачені. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії Кредитного договору позики є безпідставним, тому проценти за користування коштами за Кредитним договором повинні нараховуватися упродвож 30 днів, як передбачено Додатком № 1 до Кредитного договору. Судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати відсотків протягом 30-ти денного строку дії Кредитного договору за процентною ставкою 1,85%, яка складає: 4000 грн (тіло кредиту) х 1,85% : 100 % х 30 (днів) = 2200 грн. Проведений судом розрахунок повністю співпадає з графіком розрахунків та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, наведеним первісним кредитором у Додатку № 1 до Кредитного договору. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не можуть уважатися належними доказами наявності такої заборгованості. Разом з тим, суд не приймає доводи представника відповідача щодо неповідомлення позивачем про відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача, оскільки вони спростовані матеріалами справи, з яких вбачається, що 27.05.2025 на адресу [PERSON] позивачем направлялася вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, що було зроблено через відправника ТОВ «Дірект Технолоджі» на замовлення ТОВ «ФК Дебт Коллекшн». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованості за Кредитним договором у сумі 6220 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту; 2220 грн заборгованість по відсотках. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1023 грн 47 коп. Крім того, представник позивача 17.11.2025 року скерував до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витратна правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги №11/07/2025 від 11.07.2025, укладений між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С.В.; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю№ 8096/10 від 18.07.2019; копію довіреності від 11.07.2024; акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, згідно з яким адвокат Пархомчук С.В. надав правову допомогу ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 3351607937/240180 від 13.02.2020 на загальну суму 10500 грн. Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, розмір стягнутої заборгованості, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є явно завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial