Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації. Позов мотивовано тим, що відповідач, будучи зареєстрованими в спірній квартирі, не проживав та не проживає в ній. Зазначає, що приписав свого знайомого [PERSON] на його прохання, за умови, що останній випишеться через рік. Вказує, що має намір приватизувати дану квартиру, проте у зв`язку із тим, що там прописаний його знайомий [PERSON] , який немає ніякого відношення до даної квартири, приватизація відбудеться і на нього, чого [PERSON] як особа, яка має право на приватизацію цієї квартири не бажає.\~ На неодноразові спроби позивача вирішити це питання в позасудовому порядку відповідач не реагував, тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою від 14.11.2025 р. справу прийнято до провадження та призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу у його відсутність. Позов підтримує та просить задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши представлені письмові докази дійшов висновку про задоволення вимог виходячи із такого. Відповідно до довідки №738561 виданої виконкомом ДНАП ЧМР від 20.08.2025 р. за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1967 р.н. - власник, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з 2015 р. по теперішній час, що підтверджується Актом №254 від 22.10.2025 р. про не проживання особи в житловому приміщенні, складений директором «Чернівцікомунбуд» І. Василовим у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] . Ці обставини не оспорюються відповідачем. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК УРСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідач не звертався до Керуючої компанії щодо збереження за ним права користування квартирою. Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі не проживає у спірній квартирі з 2015 р. і по теперішній час, про що свідчить відповідні докази. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Аргументом позивача, як підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є не проживання останнього більше 10 років без поважних причин в цьому приміщенні, відсутність особистих речей та не прийняття участі у витратах на утримання квартири. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено те, що відповідач втратив інтерес до спірного житла, перестав нести витрати на утримання квартири та сплати комунальних послуг, вже тривалий час (більше трьох років) спірним житлом не користується, жодних перешкод для проживання йому не чиниться. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Заходів забезпечення позову судом не вживалось. Питання відшкодування судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved