Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У вересні 2025 року акціонерне товариство «Приватбанк» (далі АТ «Приватбанк», Банк) звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] з вимогою про стягнення на підставі ст.625 ЦК України трьох процентів річних в розмірі 1430,70 дол США за невиконання грошового зобов`язання за період з 02.04.2017 до 23.02.2022. Позов мотивований тим, що 23.07.2007 між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №MRT9G104000022, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав 11600 дол США строком до 18.01.2022, зобов`язавшись повертати кредит за узгодженим графіком щомісячними платежами, а відповідач [PERSON] виступила поручителем. У зв`язку із порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09.12.2015 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] задоволений частково, стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 9735,40 дол США. Рішення набрало законної сили, проте на час звернення до суду із зазначеним позовом не виконане. Ураховуючи наведене Банк посилаючись на приписи ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідачів три процента річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 в розмірі 1430,70 дол США. \~ \~ \~ \~15.09.2025 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному об`ємі. За даними Єдиного державного демографічного реєстру останнє відоме місце проживання відповідача [PERSON] - селище Талаківка Маріупольського району Донецької області. Відповідно до вимог ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідач повідомлена про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В судове засідання [PERSON] не прибула, правом подати відзив не скористалася. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з 2015 року по червень 2020 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях, а після повномасштабного вторгнення РФ на територію України був змушений залишити постійне місце проживання в м.Маріуполі, має статус тимчасово переміщеної особи, відповідно користується пільгами визначеними законодавством щодо стягнення за кредитними договорами. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося (частина друга статті 247 ЦПК). Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) 28.11.2025. Суд встановив, що 23.07.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір №MRT9G104000022 про надання кредиту в розмірі 11600 дол США, строком до 18.01.2022, на умовах повернення за узгодженим графіком і сплатою процентів за користування коштами. Згідно з п.7.3 Кредитного договору зобов`язання забезпечене іпотекою: житловий будинок, нежитлова добудова, з усіма надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м., житловою 26.7 кв.м. Згідно з договором поруки від 23.07.2007 дружина позичальника [PERSON] виступила поручителем щодо належного виконання кредитного зобов`язання. 01.07.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості у зв`язку із порушенням строку платежів. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполь Донецької області від 09.12.2015 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, стягнуто з відповідачів 9735,40 дол США заборгованості за кредитним договором №MRT9G104000022. Рішення набрало законної сили 11.01.2016. 19.02.2016 позивач отримав виконавчий лист із строком пред`явлення до виконання до 12.01.2017. За розрахунком Банку відповідач [PERSON] в період з 02.04.2017 до 23.02.2022 допустив прострочення виконання судового рішення, у зв`язку з цим за 1789 днів із заборгованості 9735,40 дол США нараховані три проценти річних, що становлять 1430,70 дол США. У виписці по рахунку [PERSON] відображені платежі на погашення кредитної заборгованості у період після 02.04.2017, зокрема 27.12.2019, 14.04.2020, 26.06.2023, 27.10.2023, 02.11.2023, 03.11.2023, 29.04.2025. Однак Банком при обчисленні 3% річних перелічені платежі не враховані. [PERSON] , старший лейтенант у відставці, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях у період з 08.10.2015-12.11.2015, 05.03.2016-08.05.2016, 05.06.2016-27.12.2016, 12.06.2017-20.01.2018, 22.07.2018-15.03.2019, 08.10.2019-26.12.2019, 12.01.2020-15.06.2020 (довідка Міністерства оборони України №06 від 06.01.2021). [PERSON] є учасником бойових дій (посвідчення а.с.81). Згідно з довідкою від 28.03.2022 №706-5000532957 [PERSON] житель [ADDRESS] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа із фактичним місцем проживання [ADDRESS] . Листом від 23.09.2025 (а.с.75) виконавчий комітет Люблинецької селищної ради підтвердив статус [PERSON] та його дружини [PERSON] як внутрішньо переміщених осіб станом на 16.09.2025. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов безпідставний і задоволенню не підлягає з таких мотивів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статі 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Невиконання умов, визначених зобов`язанням, є його порушенням (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК) Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Нарахування 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання, визначених статтею 625 ЦК України, в іноземній валюті дозволяється, на що вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, постанові від 2\~липня 2025\~року у\~справі №903/602/24 сформувала усталену правову позицію щодо трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Передбачені ст.625 ЦК України заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №757/29209/22-ц роз`яснив, що за змістом ст.14 ЦК поняття «звільнення суб`єкта цивільного права від обов`язку» означає, що цивільний обов`язок припиняється без його виконання, а поняття «звільнення від виконання обов`язку» передбачає, що відповідний обов`язок продовжує існувати, але через певні обставини немає можливості його примусового виконання доти, поки вони існують. 14 липня 2021 року Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнений статтею 9-2 щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, якими визначено, що загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 20 лютого 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором (частина 1 статті 9-2 цього Закону). Частиною 2\~статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~визначено, що за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. Відповідно до частини 6\~статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені: до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України; до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які: залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики; залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики. Як встановив суд, відповідачі зареєстровані в м.Маріуполь, який відповідно до Переліку від 30.10.2014 №1053-р відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, мають статус внутрішньо переміщених осіб. Згідно наданих суду документів (рішення суду від 09.12.2015) заборгованість за кредитним договором №MRT9G104000022 від 23.07.2007 виникла станом на 06.04.2015. Всупереч вимог статей 12,81 ЦПК України позивач не надав суду доказів існування у відповідачів прострочених платежів станом на 14.04.2014. Відтак наявні підстави для звільнення [PERSON] від негативних наслідків невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №MRT9G104000022. Крім того, кредитне зобов`язання [PERSON] забезпечене іпотекою, а іпотечне майно знаходиться на окупованій території в м.Маріуполь. Статтею 15 Закону України \~«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII передбачено, що упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї,\~звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України. База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а)\~для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на\~60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів (абзаци перший - четвертий підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України). Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №757/29209/22-ц такі приписи Закону не позбавляють фінансову установу обов`язку облікувати кредитну заборгованість із урахуванням вимог, визначених, зокрема, статтею 9-2 Закону № 1706-VII, проте унеможливлюють вчинення Банком дій зі спонукання боржника до погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих за ним відсотків, а також зі стягнення відповідного боргу до завершення періоду тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно. Тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації (пункт 7 частини 1-1 Закону № 1207-VII). Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з 5 березня 2022 року вся територія Маріупольського району є тимчасово окупованою територією. Кредитні зобов`язання [PERSON] забезпечені іпотекою нерухомого майна, яке знаходиться на окупованій території, його площа не перевищує визначені Податковим кодексом межі, тому до завершення окупації відсутні підстави для вирішення питання про стягнення заявлених нарахувань. На думку суду положення щодо заборони вчинення дій, спрямованих на стягнення заборгованості за забезпеченим іпотекою кредитним договором, розповсюджується як на основну суму заборгованості, так і на похідні вимоги, зокрема за ст.625 ЦК України. Щодо стосується вимог позивача до [PERSON] , то суд також відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до\~статті 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ст.553 ЦК України). Порука є акцесорним зобов`язанням, тобто таким, що виникає на основі основного зобов`язання і служить для його забезпечення та існує лише тоді, коли існує основне зобов`язання, і його доля залежить від долі основного. \~ \~ \~ \~Встановивши підстави для відмови у стягнені з [PERSON] заявленої суми 3% річних, суд відповідно відмовляє у стягненні коштів із поручителя [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed