Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

25.08.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. З 2007 позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , з яким вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. [INFO] перебуваючи в Італії у позивачки народилася їх спільна дитина - син [PERSON] , який знаходиться на її утриманні. На даний час сторони спільно, як чоловік та дружина, не проживають. Між тим, вони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання їхнього спільного сина. Добровільно відповідач аліменти на даний час не сплачує, незважаючи на неодноразові звернення позивачки. Позивачка сама не може забезпечити нормального життєвого існування та розвитку їхньої дитини, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягувати із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати її звернення до суду із позовом про визнання батьківства відповідача з 10.12.2024 року, тобто за минулий час, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28.08.2025 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, через свого представника, подав до суду відзив, у якому позовні вимоги визнав частково та просив стягнути з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 25.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач заперечує стягнення аліментів за минулий час, а саме з дати звернення позивачки до суду із позовом про визнання його батьківства, а саме з 10.12.2024 року. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що позивачка всупереч вимогам ч.2 ст.191 СК України не надала суду будь-яких доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Розмір аліментів на рівні 1/6 частки заробітку (доходу) відповідач мотивує наявністю на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 22.09.205 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому наполягала на стягненні зі [PERSON] аліментів саме у розмірі частини заробітку (доходів), вказуючи, що такий розмір відповідатиме принципам справедливості та розумності. Крім того, призначення аліментів у меншому розмірі може призвести до того, що цей розмір буде меншим за гарантований мінімальний розмір аліментів. Разом із тим позивачка наполягала на стягненні аліментів за минулий час, а саме з 10.12.2024 року, тобто з дати її звернення до суду із позовом про визнання батьківства відповідача. 29.09.2025 представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в якому останній підтримав свою позицію зазначену у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Позивачка з 2007 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , з яким вони деякий час проживали спільно без реєстрації шлюбу. 02.10.2014 позивач перебуваючи в Італії народила спільного з відповідачем сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Вказані факти не заперечуються відповідачем. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2025 року по справі №136/2261/24 (а.с. 4-7) визнано громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Венеція, свідоцтво про народження № [NUMBER] , видане відділом запису актів громадського стану комуни міста Венеція, актовий запис №970/ч.1/с.А/о.8/2014 від 19.02.2015 року. Рішення суду набрало законної сили 08.05.2025. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Турбівської селищної ради №08-09/1142 від 07.08.2025 (а.с.10) та витягами з реєстру Турбівської територіальної громади, відповідно до яких [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за однією адресою, а саме [ADDRESS] (а.с.3, 9). На даний час сторони спільно, як чоловік та дружина, не проживають. Між тим, вони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання їхнього малолітнього сина. Добровільно відповідач аліменти на даний час не сплачує. Тому позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд стягувати із [PERSON] аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Крім того, судом встановлено, що у 01.09.2019 відповідач уклав шлюб зі [PERSON] , що підтверджується витягом з актового запису про шлюб (а.с. 28). У зареєстрованому шлюбі у них зі [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (а.с. 29) та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 30), що підтверджується відповідними актовими записами. Діти проживають разом з відповідачем та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування (а.с. 32 на звороті), відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 33) та витягами з реєстру Турбівської територіальної громади (а.с.31,32). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, жодного об`єкта за даними фізичної особи [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] не зареєстровано (а.с. 33 на звороті). Дослідивши надані сторонами докази та встановивши дійсні обставини справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. В силу вимог ч. 5 ст. 183 СК України рекомендовано стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, згідно ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Щодо визначення розміру аліментів слід зазначити наступне. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), з огляду на те, що батько дитини є працездатною особою та може сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. В той же час, в силу вимог ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За загальним правилом аліменти у частці від заробітку (доходу) батька дитини стягуються на одну дитину у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів (ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України). При цьому, згідно ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, під час визначення розміру аліментів суд враховує зокрема і наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. У [PERSON] , окрім сина [PERSON] , [INFO] є ще двоє дітей від іншого шлюбу із [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його утриманні. Таким чином, на утриманні відповідача перебуватиме 3 неповнолітніх дітей. При цьому відповідно до ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України рекомендований розмір аліментів на трьох дітей становить 1/2 частина заробітку (доходу). Відповідно на одну дитину припадатиме 1/6 частка заробітку (доходу) (1/2 : 3 = 1/6). Виходячи з\~вищевикладеного та\~враховуючи інтереси\~усіх трьох\~дітей,\~зокрема сина\~від фактичних\~шлюбних відносин\~з позивачем\~ [PERSON] ,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню,\~а саме\~стягувати зі\~ [PERSON] \~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти у\~розмірі 1/6\~частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити належні умови життя та розвитку його із позивачем дитини, а також його дітей від іншого шлюбу та не поставить у менш вигідне становище когось із дітей та позивача, а розмір відрахувань від його доходу не перевищить максимально можливий розмір визначений законодавцем, який складає частку заробітку. Щодо стягнення аліментів за минулий час суд зазначає наступне. [PERSON] звернувшись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, а саме з дати звернення до суду із позовом про батьківство відповідача, тобто з 10.12.2024 року, а не з дати звернення до суду із даним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід наголосити на тому, що заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий період, на позивача покладається обов`язок подання доказів на підтвердження того, що позивач вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Втім позивачка не надала суду будь-яких доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так, у відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). З огляду на зазначені процесуальні норми, відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час, у зв`язку з чим аліменти підлягають стягненню від дня пред`явлення позову (ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України). З урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільних дітей, а також виключного права того з ким проживають діти на вибір способу стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України. Враховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: partial