Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 травня 2025 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] у с. Бабина Самбірського району Львівської області. За життя її чоловік розпорядився своїм майном склавши заповіт на користь позивачки. На день смерті [PERSON] належала 1/5 частка у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Крім [PERSON] , співвласниками даного житлового будинку є відповідачі - [PERSON] , якій належить 1/5 частка у праві власності, та [PERSON] , якій належить 3/5 частки у праві власності на даний будинок. З метою оформлення спадщини позивачка звернулась до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , право власності, на який входить до складу спадщини. З огляду на наведені обставини позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частку на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 28). На адресу суду 23 червня 2025 року надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 35-74). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 94). Позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Стецяк В.М. подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивачки (а.с. 97). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 89,90). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Бабина Самбірського району Львівської області, актовий запис № 311 від 24 серпня 2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 9). За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що за законом матиме право заповів [PERSON] , що підтверджується заповітом від 20 березня 2024 року (а.с. 12). Факт реєстрації шлюбу між позивачкою та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим (повторно) виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 10). На день смерті [PERSON] належала 1/5 частка у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Бабинської сільської ради від 19 червня 2012 року, що підтверджується довідкою № 402, виданою КП ЛОР «Самбірське МЕТІ» 27 лютого 2025 року (а.с. 13). Крім [PERSON] , співвласниками даного житлового будинку є відповідачі - [PERSON] , якій належить 1/5 частка у праві власності, та [PERSON] , якій належить 3/5 частки у праві власності на даний будинок, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.04.2025 року (а.с.24-25). Згідно довідки - виписки з погосподарської книги № 2 на 2021 -2025 рр. особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] до дня смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно Технічного паспорта житловий будинок за адресою [ADDRESS] має загальну площу 72,4 кв.м (а.с.17-19). Однак при зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , право власності, на який входить до складу спадщини, що підтверджується роз`ясненням Самбірської державної нотаріальної контори № 555/02-14 від 20 березня 2025 року (а.с. 21). За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено судом [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що за законом матиме право заповів [PERSON] , що підтверджується заповітом від 20 березня 2024 року (а.с. 12). На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 642/2024 (а.с. 35-74). Нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] . Таким чином на теперішній час позивачка позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на майно є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). У рішеннях\~Європейського суду\~з прав\~людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачі визнали позовні вимоги, не спростували обставини, на які посилалася позивачка. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені позивачкою судові витрати при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved