Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

06 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Натомість, відповідач долею дитини не цікавиться, не турбується про стан фізичного здоров`я, духовного, інтелектуального та культурного розвитку дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками та свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, не виявляє бажання спілкуватися з сином. Посилаючись на викладе, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської від 02 вересня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку, відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, в судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи без його участі, проти позову не заперечує. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Барінківського районного управління юстиції у Харківській області (а.с.13). Позивачка стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлюючи вказані обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, з наданих до суду доказів встановлено наступне. [PERSON] за неповнолітнім сином [PERSON] не доглядає, не спілкується та його вихованням не займається, що вбачається з характеристики учня 7-Б класу КЗ «Кегичівський ліцей Кегичівської селищної ради (а.с.22), акту обстеження умов проживання від 17.09.2025 року (а.с.47), заяви неповнолітнього [PERSON] (а.с.49). Також, питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина, розглядалось органом опіки та піклування Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, який надав висновок від 30.09.2025 року № 04-09/3256 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] (а.с.50-53). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання свого сина [PERSON] не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання, що вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] (а.с.79-81), не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Отже, відповідач свідомо ухилився від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , оскільки він не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Враховуючи наведене та

Outcome: approved