Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №\~203400 від 23.08.2021 в загальній сумі 13 620 грн, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2\~442 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23.08.2021 між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту №\~203400, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 3 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладений договір факторингу №\~01-17/02/2022, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 13 620 грн, з яких 3 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 10 620 грн заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 13\~620 грн, а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Пархомчук С.В. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить здійснити розгляд справи за відсутності представника і у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, жодних заяв чи клопотань до суду не направляв, причини неявки суду не відомі. Судова повістка про виклик у судове засідання повернулась до суду без вручення відповідачу із зазначенням підстав її повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 14.08.2025, 24.09.2025 та 28.10.2025), а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи зазначене, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Займер» (товариством) та [PERSON] (клієнтом) 23.08.2021 укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №\~203400, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором CL6846. Згідно умов вищевказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3\~000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.09.2021, строк дії договору становить 30 днів, але в будь якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № [NUMBER] , вказаної клієнтом Відповідачу 23.08.2021 було надано кредитні кошти в сумі 3 000 грн шляхом їх перерахування на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ\~«Профіт Гід». Відповідно до п. 3.1.4 договору товариство має право без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за цим договором третій особі у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за договором. Між ТОВ «Займер» (клієнтом) та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» (фактором) 17.02.2021 укладений договір факторингу №\~01-17/02/2022, на підставі якого до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №\~203400 від 23.08.2021, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 13\~620\~грн, з яких: 3 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 10\~620 грн заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №\~203400 від 23.08.2021, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1\~ч.\~5\~ст.\~3\~Закону\~України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1054\~ЦК\~України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Займер» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №\~203400 від 23.08.2021, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором СL6846. На підставі такого договору відповідачем 23.08.2021 отримані кредитні кошти в розмірі 3 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, однак в порушення умов договору не зробив цього. В такому кредитному договорі, зокрема у п. 7 містяться всі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі про надання фінансового кредиту №\~203400 від 23.08.2021 і він користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 10 620 грн, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.09.2021. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 30 днів, тобто з 23.08.2021 до 21.09.2021, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 23.08.2021 до 21.09.2021, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 1.2 договору. Пунктом 2.3 договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Вказаний кредитний договір, зокрема і п. 2.3 не містить посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК\~України як на підставу нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом після закінчення строку його дії як міри відповідальності. Згідно з наданими позивачем розрахунками станом з дати видачі кредиту (з 23.08.2021) до закінчення строку, на який він виданий (до 21.09.2021) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 1 800 грн, а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). А тому, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 4 800 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 3\~000 грн, заборгованість за відсотками 1 800 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422\~грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 853 грн 65 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2\~422 грн 40\~коп./сума плаченого судового збору/ х 35,24 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 853 грн 65 коп.). Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК\~України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 9 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги б/н від 29.12.2023, укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «Фк «Кеш Ту Гоу», додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до такого договору, акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, рахунок № 15.09.2025-92 від 15.09.2025 та платіжну інструкцію №\~3 9575 від 15.09.2025 на суму 10\~500 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №\~367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial