Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] починаючи з 29 грудня 1998 року зареєстрована та проживає у домоволодінні [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина вищевказаного будинку згідно договору дарування від 26 листопада 1998 року. Крім того, позивачу належить 1/2 частина земельної ділянки за зазначеною адресою. Згідно технічного паспорту на будинок інша 1/3 частина будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , 1/12 частина будинку [PERSON] , 1/12 частину будинку - [PERSON] . Частки житлового будинку, що належать [PERSON] та [PERSON] згідно технічної документації знаходяться у частці будинку позивача. Згідно будинкової книги ні [PERSON] , ні [PERSON] у спірному будинку жодного дня не були зареєстровані і жодного дня в ньому не проживали. [PERSON] помер [INFO] у США, а [PERSON] власноручно відмовився від своєї частки у будинку на користь тітки [PERSON] та її доньки [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємців не було. Наразі [PERSON] продовжує проживати у вищевказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, як будинком. Так і земельною ділянкою, доглядає за будинком, утримує його, робить поточний та капітальний ремонт. З наведених обставин, [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , та на 1/12 частину такого житлового будинку, яка належала [PERSON] . Заперечення відповідача 01 серпня 2024 року від Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому міська рада просила залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на те, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, посилання позивача на добросовісність володіння спірним будинком вважає недоведеним. Наголошувала на тому, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не маже заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відповідач вказує на те, що позивачу достеменно відомо кому саме вона належить інша частка житлового будинку, та від якої інші співвласники не відмовлялися, тому можна прийти до висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на відповідні частки спірного домоволодіння за набувальною давністю, оскільки позивач згідно приписів ст. 344 ЦПК України не є добросовісним набувачем, а самі по собі відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 12 червня 2024 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Дорічев Л.Л. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява, в якій вона не заперечує проти позову та просить розглядати справу за її відсутності. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору дарування будинку, посвідченого 26 листопада 1998 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5377, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS] , жилою площею 76,4 кв.м., що побудований у 1951 році, а також надвірні будівлі: «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «Г» - сарай-гараж, «Д» - вбиральня, «Ж» - сарай, «К» - колодязь, «Т» - тротуар, «N» - огорожа. Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , власниками такого нерухомого майна є [PERSON] 1/2 частина, [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/12 частина, [PERSON] - 1/12 частина. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у США, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 16 квітня 1990 року. 06 травня 1992 року [PERSON] напис заяву, адресовану нотаріальній конторі у м. Бровари, за змістом якої останній відмовився від своєї частини будинку, за адресою: [ADDRESS] на користь сестри [PERSON] . Згідно такої заяви [PERSON] одночасно надіслав документи щодо смерті брата [PERSON] , який помер у США та мав частку у спірному будинку. Просив переоформити будинок на ім`я його сестри [PERSON] та її дочки [PERSON] . [PERSON] також склала заяву про відмову від своєї частки спадщини, що належить їй у будинку [ADDRESS] на користь тітки [PERSON] та її дочки [PERSON] . Відповідно до будинкової книги для прописки, що проживають у буд. [ADDRESS] , копії паспорта позивача серії [NUMBER] , [PERSON] з 29.12.1998 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав № 365743485 від 14.02.2024, земельна ділянка, кадастровий номер: 3210600000:01:010:0112, площею 0,0528, зареєстрована на праві власності [PERSON] на підставі рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність серії та номер: 1493-64-08, виданого 25.01.2024 Броварською міською радою Броварського району Київської області. Відповідно до Довідки Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентаризації» № 698 від 07.06.2024, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] на 1/12, [PERSON] на 1/12 частку на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 11.05.1972, реєстровий номер № 1948, виданого Броварською державною нотаріальною конторою 21.07.1998 за реєстровим номером № 1-2260 (дата реєстрації - 30.07.1997); [PERSON] на 1/2 частку на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу 26.11.1998 за реєстровим № 5377 (дата реєстрації 01.12.1998); [PERSON] на 1/3 частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 17.03.2007 за реєстровим № 1-1032 (дата реєстрації 04.04.2007). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 394175050 від 10.09.2024, житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 151,9 кв.м., житловою площею 77 кв.м., зареєстрований за [PERSON] (1/2 частина будинку), [PERSON] (1/3 частина будинку згідно договору дарування від 28.12.2013, реєстрований номер: 6512), а також згідно архівних записів: за [PERSON] - 1/12 частина будинку, [PERSON] - 1/12 частина будинку. На підтвердження позовних вимог [PERSON] також надані договори щодо надання комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , зокрема, договір № 0002 про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2004, договір про надання послуг з газопостачання від 22.02.2005 (о/р 465), договір № 003-148 про користування електричною енергією побутовим споживачем від 24.07.2007, розрахункову книжку за електроенергію (особовий рахунок № [NUMBER] ), квитанції про оплату таких послуг. Також [PERSON] долучено до позову Архівний витяг з Протоколу № 18 засідання виконкому Броварської селищної ради депутатів трудящих про наділ садиби за адресою: [ADDRESS] , 0,09 га [PERSON] та [PERSON] , план двоквартирного жилого будинку від 1950 року, квитанції про придбання будівельних матеріалів у 2006-2009, 2011-2014, 2017 роках. Відповідно до листа Київського обласного державного нотаріального архіву Філія № 1 № 22/01-17/Ф-1 від 13.01.2025, згідно архівного фонду № 46 Броварської міської державної нотаріальної контори, а саме: алфавітних книг обліку спадкових справ за 1998-2010 роки, інформації щодо заведення спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] відсутня. Згідно листа Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області № 1509/30.10-27 від 10.10.2025, щодо наявності актових записів про народження та смерть [PERSON] , відділ повідомив, що у зв`язку з недостатністю повідомлених у запиті персональних даних, що ідентифікують особу (точні відомості про дату та місце народження запитуваної особи), перевірку наявності актового запису про народження та смерть конкретної фізичної особи здійснити неможливо. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9 ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Крім того, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено безтитульність володіння. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на якій-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно Договору дарування будинку від 26 листопада 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5377, набула права власності на 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS] , жилою площею 76,4 кв.м., що побудований у 1951 році, а також надвірні будівлі: «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «Г» - сарай-гараж, «Д» - вбиральня, «Ж» - сарай, «К» - колодязь, «Т» - тротуар, «N» - огорожа. Спірний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 151,9 кв.м., житловою площею 77 кв.м., зареєстрований за [PERSON] (1/2 частина будинку), [PERSON] (1/3 частина будинку згідно договору дарування від 28.12.2013, реєстрований номер: 6512), а також згідно архівних записів: за [PERSON] - 1/12 частина будинку, [PERSON] - 1/12 частина будинку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у США. На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , будинкову книгу для прописки за вищевказаною адресою, копію свідоцтва про смерть [PERSON] , заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини, договори щодо надання комунальних послуг за адресою місцезнаходження спірного нерухомого майна: договір № 0002 про надання послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2004, договір про надання послуг з газопостачання від 22.02.2005 (о/р 465), договір № 003-148 про користування електричною енергією побутовим споживачем від 24.07.2007, розрахункову книжку за електроенергію (особовий рахунок № [NUMBER] ), Архівний витяг з Протоколу № 18 засідання виконкому Броварської селищної ради депутатів трудящих про наділ садиби за адресою: [ADDRESS] , 0,09 га [PERSON] та [PERSON] , план двоквартирного жилого будинку від 1950 року, а також квитанції про оплату таких послуг, придбання будівельних матеріалів. Як встановлено судом дії позивача є добросовісними у розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки співвласники житлового будинку [ADDRESS] наразі невідомі так, як відомостей щодо осіб, які набули б права власності на належні [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та його брату [PERSON] , зокрема у порядку спадкування, судом не встановлено. Позивачу належить 1/2 спірного нерухомого майна, вона зареєстрована у будинку з 29.12.1998, частка домоволодіння, яка зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] , згідно технічної документації відносяться до частки будинку [PERSON] , інший співвласник - [PERSON] проти позову не заперечує. [PERSON] здійснює витрати на утримання та ремонт будинку, зокрема, й часток, які просить визнати за нею на праві власності. Ні [PERSON] , ні [PERSON] відповідно до відомостей будинкової книги за адресою місцезнаходження будинку ніколи не були зареєстровані та не проживали. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22). Позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц; провадження № 14-31цс20). Схожий за змістом висновок щодо застосування статті 392 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 756/12206/20 (провадження № 61-12583св21). Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, встановлено, шо для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно, в даному випадку визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю на підставі рішення суду. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку що позивач [PERSON] має право набути права власності на 1/12 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , та на 1/12 частину вищевказаного житлового будинку, яка належала [PERSON] , за набувальною давністю, оскільки власники таких часток домоволодіння наразі невідомі і відсутні. Позивач є добросовісним набувачем, і відкритість і безперервність користування майном є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач надала достатньо доказів на підтвердження заявлених вимог, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved