Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 23 жовтня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що після смерті [PERSON] , її спадкоємцем є дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (фактичне прийняття спадщини) та фактично вступила у володіння та управління спадщиною. Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Нивицької сільської ради Шептицького району (колишнього Радехівського), Львівської області, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті Спадкодавця. Крім того, є розбіжності в документах, а саме в Державному акті на право приватної власності на землю зазначено власник « [PERSON] », а у свідоцтві про народження дочки [PERSON] зазначено мати « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « [PERSON] ». Згідно вищезазначеного нотаріусом було постановлено відмовити гр. [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] . Отже, неоднакове написання ім`я та по-батькові Спадкодавця у різних правовстановлюючих документах а також те, що Державний акт видано після смерті Спадкодавця перешкоджає Позивачу реалізувати свої спадкові права. З огляду на вищезазначене Позивач не може реалізувати свої майнові права як Спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з позовом до суду за встановленням фактів що мають юридичне значення та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування (а.с.3-8). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 28 жовтня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а. с. 48-49). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню (а.с.45). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 28 квітня 1997 року померла мама Позивача (надалі «Спадкодавець»), [PERSON] у віці 81 рік в с. Нивиці Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №15 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 06 травня 2010 року (а.с.38). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 28 серпня 1969 року видно, що Позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Старий Майдан Лопатинського району Львівської області, про що 10 серпня 1953 року було складено відповідний актовий запис №6. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.35). Згідно із Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 19 грудня 1986 року, виданого Топорівською сільською радою Буського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 жовтня 1972 року. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіку - [PERSON] та дружині [PERSON] (а.с.36). Із Довідки №157 від 30 травня 2025 року, виданої Нивицьким старостинським округом Шептицького району Львівської області, видно, що гр. [PERSON] (померла [INFO] ) постійно по день смерті була зареєстрована і проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . Разом із померлою [PERSON] на день смерті проживала дочка [PERSON] , [INFO] , яка обробляла город, здійснювала ремонт будинку і фактично вступила в управління спадковим майном (а.с.26). Із Довідки №06/38-966 від 19 вересня 2025 року, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради про те, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , на ім`я якої видано Державний акт на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №092658 є однією і тією ж самою особою. Інших осіб з такими прізвищем, ім`ям та по батькові на території Нивицького старостинського округу Шептицького району Львівської області немає (а.с.27). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81425523 від 05.06.2025, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.30). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки, загальною площею 2,0797 га, на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092658, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16756 від 10.10.2001 (а.с.26). Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки спадкодавцю було передано наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 0,7337 га, кадастровий номер: 4623982800:08:000:0635; земельна ділянка загальною площею 1,3460 га, кадастровий номер: 4623982800:08:000:0636 (а.с.24). Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092658, було видано на підставі Рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2001 року. Відповідно до списку громадян в переліку осіб у списку зазначена Спадкодавець [PERSON] , якій був виданий державний акт на право власності на землю (а.с.28-29). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7300996502025 від 11.08.2025 земельній ділянці, загальною площею 0,7337 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лопатинської сільської ради Шептицького району Львівської області присвоєний кадастровий номер 4623982800:08:000:0635. Дана земельна ділянка сформована згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІVЛВ №092658, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16756 від 10.10.2001 (а.с.16-21). Відповідно до витягу № НВ-9974638452025 від 18.08.2025 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623982800:08:000:0635 має нормативно грошову оцінку в розмірі 3700,13 грн (а.с.23). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5600847082025 від 12.08.2025 земельній ділянці, загальною площею 1,3460 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лопатинської сільської ради Шептицького району Львівської області присвоєний кадастровий номер 4623982800:08:000:0636. Дана земельна ділянка сформована згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092658, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16756 від 10.10.2001 (а.с.10-15). Відповідно до витягу № НВ-9974638182025 від 18.08.2025 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером: 4623982800:08:000:0636 має нормативно грошову оцінку в розмірі 22703,56 грн. Відповідно до вищезазначеного загальна оцінка земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІVЛВ №092658 від 10.10.2001 року, становить 26 403,69 грн (а.с.22). Із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області від 05.06.2025 №173/02-31 видно, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Нивицької сільської ради Шептицького району (колишнього Радехівського), Львівської області, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092658, виданий на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13.08.2001, зареєстрований 10 жовтня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16756, тобто після смерті Спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Крім того, є розбіжності в документах, а саме в Державному акті на право приватної власності на землю, площею 2,0797 га, серії ІV-ЛВ №092658, зазначено власник « [PERSON] », а у свідоцтві про народження дочки [PERSON] зазначено мати « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « [PERSON] ». Тому нотаріусом було постановлено відмовити гр. [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Нивицької сільської ради Шептицького району (колишнього Радехівського) Львівської області (а.с.33-34). Отже, неоднакове написання ім`я та по-батькові Спадкодавця у різних правовстановлюючих документах, а також те, що Державний акт видано після смерті Спадкодавця перешкоджає Позивачу реалізувати свої спадкові права. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549, 554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та 534\~цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Оскільки у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони про визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved