Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

ТОВ «Іннова\~Фінанс»звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 02.02.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №2916870224, відповідно до якого останньому було надано позику у розмірі 8\~000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 1,99% за 1 день. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на день подання позовної заяви його заборгованість по договору складає 43\~480 грн., з яких: 8\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 35 480 грн. заборгованість по відсотках. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова\~Фінанс»заборгованість за договором позики у розмірі 43\~480 грн. та судові витрати в розмірі 2\~422.4 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву чи заперечень на позов не подавав. У відповідності до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №2916870224, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 8\~000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% за 1 день. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу позику в розмірі, встановленому договором. Судом встановлено, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за його користування належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на день подання позовної заяви заборгованість [PERSON] за договором про надання грошових коштів у позику №2916870224 від 02.02.2024 року складає 43\~480 грн. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення нарахованих ТОВ «Іннова Фінанс» процентів за користування позикою, суд виходить з наступного. Так, за умовами приєднаного до справи договору про надання грошових коштів у позику №2916870224 від 02.02.2024, позивач ТОВ «Іннова Фінанс» надало відповідачу [PERSON] позику у сумі 8000,00 грн. строком на 30 днів (діб), а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти до закінчення такого строку у розмірі 1,24% в день, які становлять 4991 грн. (пункти 1.3.2, 2.1, 2.3 договору). У п. 2.3 позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору, яким передбачено, що кредит надається строком на 30 днів. Таким чином, визначено кінцевий строк повернення позики до 03.03.2024. Згідно правової позиції, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно вимог ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після вказаної дати позивач не міг такі проценти нараховувати. Зважаючи на правові висновки, викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, на переконання суду, позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування позикою після спливу строку договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику №2916870224 на зальну суму 12\~776 гривень «8\~000 грн. (тіло позики) + 4\~776 грн. (відсотки за користування позикою в межах строку дії договору)». Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику №2916870224 від 02.02.2024 року в сумі 12\~776 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «Іннова Фінанс» судові витрати в сумі 2\~422.4 гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial