Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

В грудні 2024 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом в якому просив суд стягнути на його користь з [PERSON] та [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 6 398 358,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ним та [PERSON] раніше були дружні та доброзичливі відносини, і в влітку 2022 року відповідач попросив позивача надати йому у борг грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США, на що він не погодився. В подальшому відповідач зателефонував йому і повідомив, що у нього є у власності житловий будинок в Обухівському районі Київської області (поблизу Обухівського шосе), який він на той момент виставив на продаж за 190 000 доларів США, однак покупців на цей будинок не було. У зв`язку з потребою у грошових коштах [PERSON] запропонував придбати позивачу [PERSON] , вказаний будинок і в рахунок оплати за нього останній мав би переказувати [PERSON] кошти в розмірі по 10 000 доларів США щомісячно, до моменту оплати повної суми у розмірі 190 000 доларів США за будинок. Позивач погодився на таку пропозицію, перерахував [PERSON] кошти в сумі 30 000 доларів США на криптовалютний гаманець, який йому вказав останній. Після переказу коштів, [PERSON] підтвердив факт їх надходження на вказаний ним раніше криптовалютний гаманець. Таким чином, починаючи приблизно з лютого 2023 року і до листопада 2023 року він перераховував [PERSON] кошти у криптовалюті USDT на загальну суму 174 973 доларів США. Після того як позивачем більша частина суми - 174 973 доларів США (з раніше обумовлених 190 000 доларів США) вже була виплачена, у розмові з відповідачем [PERSON] запропонував розпочинати підготовку до переоформлення будинку, проте відповідач відповів, що він переоформить будинок на позивача тільки коли останній доплатить йому ще 200 000, 00 доларів США. Після чого, позивач повідомив, що відмовляється від раніше досягнутих домовленостей та вимагає від відповідача повернути отримані 174 973 доларів США на що, відповідач погодився з необхідністю повернення сплачених коштів, проте вказав, що не може назвати конкретний строк повернення сплачених коштів. Щодо солідарного стягнення грошових коштів, то позивач зазначив, що грошові кошти, були отримані відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] і брались для родини, та враховуючи презумпцію нероздільності зобов`язань подружжя, вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення суми боргу з обох з відповідачів. Оскільки відповідачі в порушення взятих на себе зобов`язань будинок не переоформили, зазначені грошові кошти в добровільному порядку не повертають, на контакт не виходять, то позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідачів безпідставно набутих коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Ухвалою суду від 06 січня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. 22 квітня 2025 року адвокат Сидоренко Н.О. що діє в інтересах [PERSON] надала до суду відзив, в якому заперечила викладені у позовній заяві фактичні обставини. Та зазначила, що [PERSON] із позивачем [PERSON] знайомий, але більшою мірою спілкувався саме із батьком позивача. [PERSON] кошти у позивача в позику не брав, криптовалютного гаманця не має, а тому й не міг отримувати віртуальні активи. Жодних попередніх договорів купівлі-продажу нерухомості між сторонами укладено не було. Крім того, заперечували щодо допустимості наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, та просили відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю, недоведеністю, та необґрунтованістю. При цьому зазначає, що криптовалюта не є монетарним активом та не має фізичної субстанції, відноситься до нематеріальних активів, а тому не може вважатись майном у розумінні норм цивільного законодавства, а тому застосування ст. 1212 ЦК України є безпідставним. 21 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Соронович А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень він зазначив, що із позивачем [PERSON] відповідачка дійсно знайома, але більшою мірою спілкувалась саме із батьком позивача. Зазначив, що гроші у [PERSON] відповідачка не брала, та не давала згоду своєму чоловіку на отримання будь-яких коштів чи оформлення договору купівлі-продажу нерухомості, а також вказала, що позивачем не надано доказів, що дані кошти було отримано саме в інтересах сім`ї, що в свою чергу виключає можливість солідарного стягнення грошових коштів. Крім того наголошує, що у неї взагалі відсутній криптогаманець. Також звертає увагу, що на даний час чинним законодавством не врегульовано сферу обігу криптовалюти в Україні, а тому дані відносини виходять за межі правового поля. Ухвалою від 07.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мастістий І.А. підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, з підстав наведених у позові. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON]., просила відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності належними та допустимими доказами позовних вимог. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, експерта, дослідивши письмові докази, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до положень частини першоїстатті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] протягом періоду з лютого 2023 року і до жовтня 2023 року перераховував [PERSON] кошти у криптовалюті USDT, на загальну суму - 174 973 доларів США, що підтверджується висновком експерта № 469-34-25 від 10.02.2025 року, про здійснення трансакцій у системі переказів «ERC20», з адреси кошика 0x7A96E9C7B19D2780C2fe8f9B5A85Da74E66EdacD, належного позивачу [PERSON] , на адресу кошика отримувача [NUMBER], яка була надана позивачу відповідачем [PERSON] у особистій переписці. Також відповідно до висновку експерта було встановлено перерахування цифрових активів на загальну суму 174 973 USDT, а саме: «03» лютого 2023 року на суму 10 USDT; «05» лютого 2023 року на суму 5 000 USDT; «06» лютого 2023 року на суму 20 000 USDT; «17» лютого 2023 року на суму 30 000 USDT; «06» березня 2023 року на суму 30 000 USDT; «12» квітня 2023 року на суму 30 000 USDT; «17» травня 2023 року на суму 19 963 USDT; «05» липня 2023 року на суму 10 000 USDT; «10» серпня 2023 року на суму 10 000 USDT; «06» вересня 2023 року на суму 10 000 USDT; «10» жовтня 2023 року на суму 10 000 USDT. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] , підтримав свій висновок та суду показав, що всі криптовалюти працюють на основі алгоритма обчислення певних дій. При проведенні експертизи він досліджував номери транзакції з яких вбачалось від кого і до кого надходять грошові кошти та їх сума, також дивився блоки в якому була записана транзакція, вони були проведені та мали підтвердження. Коли відбувається передача криптовалюти вона проходить математичне обчислення, 3-4 майнери і цей перехід грошей відбувається від одного кошику до іншого власником якого може бути, або людина, або крипто біржа. Для кожного кошику встановлюється свій вебресурс. При дослідженні ним використовувався інтернет ресурс, та досліджувались вебресурси. В статусі транзакції фіксується перехід коштів. Протоколом огляду речових доказів від 16.09.2025 року, проведеним слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024100060001064 від 22.05.2024 року, встановлено, що було проведено огляд мобільного телефону, який належить потерпілому [PERSON] та в якому встановлено переписку у додатку Telegram із контактом [NUMBER], @ [NUMBER] , який підписаний як [PERSON] . Зі змісту переписки вбачається, що абонент [NUMBER], @ [NUMBER] підтверджує отримання коштів у вигляді цифрових активів, дати та суми яких відповідають трансакціям криптовалюти, встановлені у висновку експерта. Зміст вказаної переписки, встановленої у протоколі огляду відповідає «скрін-шотам» переписки з цим самим акаунтом, доданим позивачем до позовної заяви. Також з переписки вбачається, що відповідач [PERSON] надав реквізити свого банківського рахунку у Чеській Республіці. Згідно з протоколом обшуку від 27.11.2024 року встановлено, що у відповідача [PERSON] слідчим було вилучено мобільний телефон із сім карткою [NUMBER] , що свідчить надана переписка була здійснена саме між позивачем та відповідачем, оскільки саме у [PERSON] була вилучена сім-картка з номером, на який був зареєстрований акаунт у застосунку телеграм під назвою @ [NUMBER] . Таким чином, суд вважає доведеними обставини щодо перерахування позивачем відповідачу [PERSON] цифрових активів та одночасно - спростованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що він не отримував від [PERSON] таких активів. Крім того, з протоколу також вбачається, що у [PERSON] вилучено 79 пристроїв для майнингу криптовалюти (криптоферму), у зв`язку з чим суд також вважає спростованими доводи представників відповідачів про те, що відповідач не має криптогаманця та не користується криптовалютами. Із дослідженої переписки у застосунку телеграм вбачається, що реквізити криптогаманця, на який позивачем здійснювалось перерахування криптовалюти (цифрових активів), трансакції на який були підтверджені висновком експертизи був повідомлений позивачу саме відповідачем, котрий також підтверджував у переписці отримання цифрових активів від позивача, що з урахуванням процесуальної поведінки відповідача, який заперечував як проти наявності у нього криптогаманця взагалі, так і проти отримання від позивача будь-яких цифрових активів є достатньою підставою вважати, що у відповідача [PERSON] був доступ до такого криптогаманця, а отже за відсутності доказів того, що інша особа, крім відповідача має до нього доступ - можна зробити висновок про належність цього криптогаманця саме [PERSON] . З дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що між позивачем та відповідачем відбулась розмова, в ході якої відповідач [PERSON] визнав отримання від позивача коштів на суму 174 973 доларів США, в якості оплати вартості житлового будинку, та вимагав здійснення доплати у сумі 200 000, 00 доларів США, а також погодився на повернення цих коштів у зв`язку з недосягненням згоди щодо вартості будинку. Зміст вказаної розмови, а також той факт, що вона відбулась між позивачем та відповідачем підтверджується і показанням свідка [PERSON] . Допитаний свідок [PERSON] , суду показав, що він є батьком позивача по справі - [PERSON] . З відповідачем [PERSON] знайомий досить давно, вони перебували у дружніх відносинах, що в свою чергу підтверджується тим, що він є хрещеним батьком дитини відповідачів. На початку 2023 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити йому 30 000 доларів США, оскільки у нього виникли якість фінансові труднощі, однак він йому відмовив оскільки не мав такої суми коштів та погодився на пропозицію [PERSON] поговорити зі своїм сином, який таку можливість мав. Його син [PERSON] погодився на пропозицію [PERSON] , а саме перераховувати йому грошові кошти щомісячно в рахунок отримання у власність будинку, в Обухівському районі Київської області (поблизу Обухівського шосе), який на той час був виставлений [PERSON] на продаж за 190 000 доларів США. У зв`язку із дружніми відносинами між нами, будь-яких письмових договорів з цього приводу не оформлялось, домовленість дійсно була усною. Його син виконував цю домовленість належним чином, перераховував кошти на криптогаманець [PERSON] . Однак, коли більша сума коштів була вже виплачена відповідачу, той відмовився від своїх попередніх домовленостей, та у телефонній розмові зазначив, що переоформить будинок лише після сплати [PERSON] ще 200 000 доларів США. Під час цієї розмови його син зазначив, що домовленість була іншою, а тому він вимагає повернення вже сплачених коштів, в свою чергу [PERSON] погодився повернути кошти, але без зазначення конкретної дати. На сьогоднішній день кошти сину повернуто не було. 28.10.2024 р. позивач направив письмову вимогу на ім`я [PERSON] , про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 174 973 доларів США. У разі неповернення грошових коштів позивач буде змушений звернутись з позовом до суду. Вимога позивача залишена відповідачем без виконання. Судом встановлено, що між сторонами виник спір у зв`язку з правовідносин, щодо повернення майна, збереженого без достатньої правової підстави. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п.8.26). Судом встановлено, що після усної домовленості щодо придбання житлового будинку, позивач [PERSON] почав виконувати свої зобов`язання та в рахунок отримання у власність житлового будинку почав перераховувати відповідачу [PERSON] грошові активи. Загалом позивач [PERSON] здійснив 11 перерахувань грошових коштів у криптовалюті на користь [PERSON] (криптовалютний гаманець з ідентифікатором [NUMBER] у системі переказів «ERC20», який [PERSON] вказав [PERSON] в переписці) на загальну суму 174 973 USDT, а саме: «03» лютого 2023 року на суму 10 USDT; «05» лютого 2023 року на суму 5 000 USDT; «06» лютого 2023 року на суму 20 000 USDT; «17» лютого 2023 року на суму 30 000 USDT; «06» березня 2023 року на суму 30 000 USDT; «12» квітня 2023 року на суму 30 000 USDT; «17» травня 2023 року на суму 19 963 USDT; «05» липня 2023 року на суму 10 000 USDT; «10» серпня 2023 року на суму 10 000 USDT; «06» вересня 2023 року на суму 10 000 USDT; «10» жовтня 2023 року на суму 10 000 USDT. Отже, на загальну суму - 174 973 доларів США USDT - стейблкоїн (від англ. stablecoin - стабільна монета) - тобто це криптовалюта, ринкова вартість якої прив`язана до вартості певного активу. Курс стейблкоїна Tether (USDT) дорівнює курсу американського долара: 1 USDT = 1 USD. Після того, як позивачем вже було перераховано 174 973 доларів США (з раніше обумовлених 190 000 доларів США) відповідач [PERSON] у розмові відмовив у здійснені підготовчих дій щодо переоформлення спірного будинку з вимогою доплатити ще 200 000 доларів США. Внаслідок чого позивач [PERSON] відмовився від раніше досягнутих домовленостей та вимагав від [PERSON] повернути безпідставно отримані 174 973 доларів США. На підтвердження своїх позовних вимог та перерахування грошових активів на криптогаманець відповідача, позивач [PERSON] надав до суду висновок експерта №469-34-25 від 10.02.2025 судової експертизи електронних комунікацій. Згідно із частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Відповідно до положень ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. При цьому суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експерта, як належний та допустимий доказ відповідно до статей 76-77 ЦПК України, оскільки такий складено у відповідності до ст. 106 ЦПК України, особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», експертом який був попереджений про кримінальну відповідальність надано повну відповідь на порушені питання та їх відповідність фактичним обставинам справи, висновок не викликає сумнівів у його об`єктивності, обґрунтованості, та достовірності. За висновками вказаної експертизи вбачається, що вище вказані транзакції (які також зазначені в експертному висновку у Розділах 2.1-2.11 та Таблиці №1 Розділу №3) є підтвердженими. На підставі сукупності досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що позивачем було перераховано відповідачеві [PERSON] 174 973 USDT, що в еквіваленті до гривні складає 6 398 358,00 гривень. Натомість сторона відповідача заперечувала щодо доведеності належності вказаних криптогаманців сторонам по справі, однак суд не приймає вказані заперечення до уваги з наступних підстав. Криптогаманець - це програмне забезпечення, яке зберігає приватні та публічні ключі і взаємодіє з різними блокчейнами, щоб дозволити користувачам надсилати та отримувати цифрову валюту і контролювати свій баланс. Блокчейн (англ. blockchain, block chain від block - блок, chain - ланцюг, тобто ланцюжок блоків) - розподілена база даних, що зберігає впорядкований ланцюжок записів (так званих блоків), який постійно довшає. Кожен блок містить часову позначку, хеш попереднього блоку та дані транзакцій, подані як хеш-дерево. Інформація про транзакції зазвичай надається відкритою, не зашифрованою. Захистом від підробки та спотворення слугує включення хешу всього блоку у наступний блок. Тому внесення змін в один з блоків вимагає відповідних змін в усіх блоках після нього, що зазвичай виявляється або дуже складно, або дуже коштовно. Дійсно на відміну від звичайних банківських та електронних платіжних систем, для створення криптовалютних рахунків не потрібні особисті дані, і вони не прив`язані до конкретної людини. Це відбувається тому, що абсолютно всі криптовалютні транзакції працюють на блокчейн-мережі. Однак, попри відсутність особистих даних, транзакції в блокчейні не можуть бути повністю анонімними. На підтвердження належності криптогаманця [NUMBER] саме відповідачу [PERSON] позивачем було надано скріншоти листування сторін по справі у месенджері Telegram, а також відеозапис екрану з месенджера Telegram, де чітко видно текст листування, чітко видно сторін такого листування, зокрема ім`я відправника та його номер телефону. У цьому листуванні відповідач [PERSON] сам вказує на який гаманець необхідно перерахувати кошти. Крім того, з скріншотів листування вбачається, що відповідач підтверджував надходження грошових коштів. До того, ж стороною позивача було надано копію протоколу обшуку від 27.11.2024 року. Згідно з вказаним протоколом у відповідача [PERSON] проведено обшук в ході якого вилучений мобільний телефон із сім-карткою до нього. Саме на цей номер був зареєстрований акаунт у месенджері Telegram з якого відповідач вів переписку з позивачем, копію якої було долучено до позову, а також копію протоколу огляду мобільного телефону позивача, з якого вбачається що слідчим здійснено огляд належного позивачу мобільного телефону - зокрема діалогу з відповідачем [PERSON] у месенджері Telegram. Таким чином, суд враховує дані обставини та вважає доведеним належність крипто валютного гаманця [NUMBER] саме відповідачу [PERSON] . Крім того, позивачем було надано відеозапис, з якого вбачається, що позивач [PERSON] здійснював дзвінок відповідачу [PERSON] , свідком якого був батько позивача - [PERSON] , на цьому відео зафіксовано, що відповідач підтвердив отримання ним грошових активів, його відмова у здійсненні переоформлення будинку та згода на повернення грошових коштів, без зазначення конкретної дати. Отже, матеріалами справи та показаннями свідка підтверджено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] існувала усна домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку що знаходиться в Обухівському районі Київської області (поблизу Обухівського шосе), на виконання якої позивач здійснив переказ віртуальних активів на суму 174 973 доларів США відповідачу [PERSON] .. На підставі встановлених обставин можна дійти до обґрунтованого висновку що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, а саме відносини щодо укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна. Згідно положень ч.1, п.3 ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, до попереднього договору в частині форми застосовуються вимоги як до основного договору. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Проте у справі відсутні докази існування між сторонами договірних відносин, як то передбачено вимогами цивільного законодавства, а долучені до справи докази, а саме експертний висновок, переписки у застосунку телеграм між сторонами, протокол огляду речових доказів, протокол обшуку, відеозапис, свідчать про перерахування відповідачеві грошових коштів у сумі 174 973 доларів США, з огляду на викладені вище обставини не вказують, що правовою природою отриманих відповідачем коштів є саме завдаток. Між сторонами не укладено передбаченого положеннями ст. 635 ЦК України попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому й сплату позивачем грошових коштів як завдаток визнати не можна. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Зі справи убачається, що долучені до справи експертний висновок, переписки у застосунку телеграм між сторонами, протокол огляду речових доказів, протокол обшуку, відеозапис, покази свідка та експерта підтверджують факт передачі позивачем грошових коштів в суму 174 973 доларів США відповідачеві [PERSON] в рахунок придбання будинку протягом 2023 року. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 174 973 доларів США які були отримані відповідачем [PERSON] від позивача. У випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як було з`ясовано під час розгляду справи, внаслідок ситуації, яка склалася між сторонами підвищення ціни продажу будинку відповідачем у позивача відпала зацікавленість у придбанні обумовленого нерухомого майна. Згідно статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, відсутність між сторонами попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому законом порядку, свідчить про те, що передані позивачем відповідачу грошові кошти у сумі 6 398 358 гривень 00 копійок, у розумінні статті 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачкою і, як наслідок, підлягають поверненню позивачеві, а позовні вимоги, задоволенню. Щодо заперечень сторони відповідача відносно неможливості вважати крипто-валюту об`єктом цивільних прав, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 177 ЦК України, визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них. Крім того, відповідно до статті 179-1 ЦК України, визначено, що цифровою річчю є благо, що створюється та існує виключно у цифровому середовищі та має майнову цінність. Цифровою річчю є віртуальні активи, цифровий контент та інші блага, щодо яких застосовуються положення частини першої цієї статті. Особливості правового режиму цифрових речей визначаються законом. До цифрових речей застосовуються положення цього Кодексу про речі, якщо інше не встановлено цим Кодексом, законом або не випливає із сутності цифрової речі. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до ЄКПЛ « Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до ЄКПЛ цифрові активи відповідно до підходів Практики ЄСПЛ вважаються «майном» в його автономному значенні, оскільки такі цифрові активи мають економічну цінність (становлять собою майновий інтерес для особи), яка може бути виражена в грошовому еквіваленті, мають достатнє законодавче підґрунтя для визнання об`єктом прав та не є речами, виключеними або обмеженими в обороті. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої - третьої статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам». Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частини перша третя статті 100 ЦПК України). Таким чином, електронні документи, як докази у справі, можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії, посвідченій у порядку, передбаченому законом. При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року в справі №916/3027/21 зазначила, якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. У зв`язку із тим, що у даному випадку із наданих позивачем скріншотів листування з урахуванням протоколів обшуку та протоколів огляду можливо чітко ідентифікувати учасників такого листування, текст листування підтверджує фактичні обставини, що викладені в позовній заяві, тому суд приймає такі докази до уваги. Посилання відповідача на наявність у нього сумнівів у відповідності доданих копій оригіналам не може бути безумовною підставою для витребування оригіналів відповідного листування та відеозаписів (в тому числі і пристроя з якого велась переписка), оскільки такі сумніви мають бути обґрунтованими. З урахуванням висновку суду про те, що надані позивачем паперові копії узгоджуються з іншими доказами - копією протоколу огляду, показаннями свідка, які також в частині дат та сум трансакцій підтверджуються висновком експерта, суд відхиляє такі сумніви, які до того ж висловлені відповідачами досить абстрактно та формально без посилання на будь-які інші докази, які б давали підстави вважати такі сумніви обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги солідарного стягнення грошових коштів суд зазначає наступне. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. З 14 лютого 2015 року відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Отже, грошові кошти, були отримані [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Ураховуючи наведене та презумпцію нероздільності зобов`язань подружжя, суд вважає, що в даному випадку наявні усі підстави для солідарного стягнення суми боргу з обох з відповідачів. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved