Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказано, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач не надає грошові кошти на забезпечення дитини та ухиляється від обов`язку щодо утримання сина. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі частини з усіх видів його доходу. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 23.09.2020 року встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено актовий запис №61. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу на те, що розмір аліментів може бути визначений судом, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право засосовування норм закону належить виключно суду. Дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 з усіх видів доходів. Водночас суд роз`яснює, що при наявності особливих обставин (відвідування додаткових занять, розвитку здібностей дитини, тощо), позивач може звернутися до суду з позовною заявою про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, за загальним правилом в подібних категоріях справ судові витрати у разі задоволення позову мають стягуватися з відповідача в дохід держави. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1211 грн 20 коп. У відповідності дост. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial