Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

08 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася через систему «Електронний суд» до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра про звільнення майна з-під арешту, який зареєстрований судом 09 жовтня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 жовтня 2025 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті ради № 129 від 26 березня 2019 року дозволено змінити умови договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] , яка померла, на [PERSON] з родиною у складі трьох осіб. З метою приватизації житлового приміщення позивач звернулася до Новокодацької районної ради, проте їй повідомили, про неможливість приватизації, оскільки на майно накладений арешт. Позивач звернулася до приватного нотаріуса для отримання відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження, з якого стало відомо, що арешт було накладено на підставі постанови № 0307/3-642/7 від 18 січня 2002 року Управління юстиції Ленінського району. 16 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради із заявою про надання витягу із інвентаризаційної справи стосовно накладеного арешту, у відповідь на яку позивачеві було надано копію постанови ВДВС Ленінського РУЮ від 21 грудня 2001 року, на підставі якої накладено арешт на все майно, належне [PERSON] . Арешт було накладено в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2071, виданого 06 грудня 2000 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 2 700 грн. Виконавче провадження було завершено на підставі повного виконання боржником. Проте, станом на теперішній час арешт, накладений постановою державного виконавця, не скасований, матеріали виконавчого провадження знищені, інші виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , в провадженні виконавчої служби відсутні. Повертаючи виконавчий документ, державним виконавцем не було вжито належних заходів щодо зняття арешту з майна [PERSON] . Просила суд скасувати арешт, накладений на нерухоме майно [PERSON] , реєстраційний № 4779191, зареєстрований 10 квітня 2007 року за № 4779191 Другою дніпровської державною нотаріальною конторою, на підставі постанови Управління юстиції Ленінського району 0307/3-642/7 від 18 січня 2002 року, що належить [PERSON] , та виключити з Єдиного реєстру заборон запис про обтяження. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у встановлений строк відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Третя особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра про розгляд справи повідомлений у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у встановлений строк письмових пояснень на позовну заяву відповідачем подано не було, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Ленінського районного управління юстиції від 21 грудня 2001 року серії АА № 738733 було накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 19, 21). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови Управління юстиції Ленінського району № 0307/3-642/7 від 18 січня 2002 року, Другою дніпровської державною нотаріальною конторою внесені відомості до Державного реєстру заборон відчуження про арешт на майно, належне [PERSON] (а.с. 15-16). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна Таким чином, оскільки позивачем у виконавчому провадженні сплачені суми, які підлягали до стягнення, виконавче провадження завершено, а матеріали виконавчого провадження знищено, тому воно фактично виконано, проте заходи примусового виконання державним виконавцем своєчасно скасовані не були, що призвело до порушення прав [PERSON] , яка позбавлена можливості реалізувати право на приватизацію майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Ленінського районного управління юстиції від 21 грудня 2001 року серії АА № 738733 було накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] . Стосовно позовних вимог в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис (архівний) про обтяження нерухомого майна, належного [PERSON] , суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином вилучення запису в Державному реєстрі заборон поновить право [PERSON] , оскільки належним способом захисту є звільнення майна з-під арешту. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. 1), оскільки відповідачем фактично права позивача порушено не було, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial