Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 07.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 351372, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 6000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала. 21 лютого 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивач уклали договір факторингу №21/02/2024 за яким позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором № 351372 від 07.03.2023. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 20637,15 грн: ·заборгованість за тілом кредиту - 3383,19 грн; заборгованість за відсотками - 17253,96 грн. З посиланням на норми Цивільного кодексу України позивач просить стягнути прострочену заборгованість із відповідача. Склад суду визначено відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2025 постановлено здійснити перехід розгляду справи з порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядок спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, , призначено дату судового засідання. Відповідачем відзив до суду не поданий. 06 листопада 2025 року відповідачем надано до суду довідку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про наявність рахунків відповідача станом на березень 2023 року та довідку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по картці [NUMBER] за період 01.03.2023 - 31.03.2023. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 Цивільногоо процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. До матеріалах справи наявна копія договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3513720 від 07.03.2023 сторонами в якому вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] . Відповідно до умов вказаного договору сума кредиту - 6000 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність сплати платежів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка - 2%, знажена - 0,40%, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою - 49200 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою - 46320 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за базовою ставкою - 46320 грн. Мета отримання кредиту - споживчі потреби. У п.п. 2.1., 2.2 договору вказано, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки). Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 07.03.2023 або 08.03.2023. В матеріалах справи є копія листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 22.02.2024 № 20240222-1558 в якому вказано, між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 07.03.2023 09:38:09 на суму 6000.00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - ad4bfd37-d4a7-453b-aa2b-d838093221e4, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 35137201678174683, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Також в матеріалах справи міститься копія довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 14.10.2025 про наявність рахунків клієнта [PERSON] , 06.11.1976, ІПН [NUMBER] станом на березень 2023 року, із якої встановлено, що відповідач мала активні дві картки [NUMBER] , [NUMBER] на березень 2023 року. Із копії довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 14.10.2025 про рух коштів по картці клієнта [PERSON] , 06.11.1976, ІПН [NUMBER] встановлена інформація по картці [NUMBER] за період 01.03.2023 - 31.03.2023 щодо відсутності проведення банківських операцій. Судом також встановлено, що 21.02.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивач уклали договір факторингу №21/02/2024 за яким позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором № 351372 від 07.03.2023. У матеріалах справи міститься розрахунок відповідно до якого сума заборгованості,яку просить стягнути позивач становить 20637,15 грн, з яких·заборгованість за тілом кредиту - 3383,19 грн; заборгованість за відсотками - 17253,96 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Отже, платіжні документи про перерахування коштів, виписки за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 та інших. Позивач стверджуючи, що відповідач отримав кошти у кредит на відповідну банківську карту посилається на ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 22.02.2024 № 20240222-1558 в якому йдеться про перерахування коштів на суму 6000 грн, на картку [NUMBER] . Водночас доказів, що банківська карта картку [NUMBER] належить відповідачу позивач не надав. Також позивач не ініціював перед судом питання витребування у відповідного банку в порядку передбаченому ст.. 84 ЦПК України доказів щодо належності відповідачу банківської карти [NUMBER] та підтвердження зарахування на неї коштів у березні 2023 року. Навпаки відповідачем надано інформацію, що вона не має станом на березень 2023 року банківської картки із номером [NUMBER] в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а на її банківський рахунок відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у березні 2023 року платіж у сумі 6000 грн не зараховувався. Розрахунок заборгованості, який надає та на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості відповідача перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та в подальшому перед озивачем суду надано не було, а тому суд, дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості, що заявлена до стягнення. У зв`язку з вказаним, суд позбавлений можливості встановити факт видачу відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення останнім грошових коштів на погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, доказування є обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Доведення наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право на пред`явлення будь-якої вимоги. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 61-28582ск18. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed