Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначає, що позивач надає послуги постачання теплової енергії відповідачці за адресою: [ADDRESS] , але відповідачка в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, у результаті чого за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2025 року виникла заборгованість. Також позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних на суму боргу. Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь 76\~328,75 грн. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явилася в судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. 11 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16 вересня 2025 року витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини. [PERSON] з\~20\~грудня 2019\~року є\~власником квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з 24\~грудня 2019\~року зареєстрована\~за цією\~адресою та\~відповідно з\~20\~грудня 2019\~року є\~споживачем послуг\~з постачання\~теплової енергії,\~які надаються\~АТ «Криворізька\~теплоцентраль» за цією адресою. Відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія до житла відповідачки, однак зобов`язання з оплати за надані послуги нею здійснюються не належним чином. Як видно із копії договору купівлі-продажу квартири, який укладений 20 грудня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Нянчур С.М., [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] . У п.4.1 договору зазначено, що покупець гарантує, що заборгованості по сплаті комунальних та інших обов`язкових платежів на день посвідчення цього договору немає. Згідно з наданим розрахунком заборгованість з оплати за постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2025 року становить 56 039,62 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 травня 2025 року становить 340,33 грн. Правильність нарахування\~суми боргу\~підтверджується розрахунком.Розмір заборгованості відповідачкою не спростовано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих послуг. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322\~ЦК України\~ передбачено,\~що власник\~зобов`язаний\~утримувати майно,\~що йому\~належить,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Вказаною статтею\~встановлено презумпцію\~обов`язку\~власника нести\~всі витрати,\~пов`язані\~з утриманням\~належного йому\~майна. Постачання теплової енергії є комунальною послугою (ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону\~встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Встановлено, що договір про надання комунальних послуг між відповідачем та позивачем не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до положень п.32, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії» затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 плата за\~послугу розраховується\~виходячи з\~розміру встановленого\~тарифу та\~обсягу спожитої\~послуги,\~визначеного та\~розподіленого відповідно\~до законодавства. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору та в період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Отже, нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до обсягу спожитої послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Відповідно до змін до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених\~Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020\~(набрав\~чинності 01.05.2021),\~плата виконавцю\~комунальної послуги\~за індивідуальним\~договором про\~надання комунальної\~послуги,\~що є\~публічним договором\~приєднання,\~складається з:\~плати за\~послугу та\~плати за\~абонентське обслуговування.\~Аналогічне положення\~міститься в\~пункті 33\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії» затвердженими\~постановою КМУ\~від 21\~серпня 2019\~року №\~830. Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається, що такий договір укладено між позивачем і відповідачами. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником квартири, за якою виникла заборгованість, з 20 грудня 2019 року. Договором купівлі-продажу квартири не було передбачено зобов`язання покупця сплатити заборгованість з комунальних послуг, що виникла до укладення договору. Навпаки в договорі купівлі-продажу квартири вказано про відсутність заборгованості з комунальних платежів. Доказів про фактичне проживання відповідачки у вказаній квартирі до дати укладення договору купівлі-продажу та фактичне користування нею послугами АТ «Криворізька теплоцентраль» позивачем не надано. Таким чином, [PERSON] не має обов`язку з оплати за надані позивачем комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , нараховані в період з 01.03.2018 по 19.12.2019, тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості за зазначений період в розмірі 11990,41 грн позивачу слід відмовити. Окрім того, встановлено, що відповідач в період з 20.12.2019 по 31.05.2025 не здійснювала належним чином оплату за отримані комунальні послуги позивача, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на свою користь інфляційних втрат нарахованих з травня 2018 року по січень 2022 року та з січня 2024 року по липень 2025 року у розмірі 14 531,34 грн; стягнення 3% річних нарахованих на заборгованість, що виникла з березня 2018 року у розмірі 3 942,76 грн та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на яку відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв`язку з тим заборгованість підлягає стягненню з відповідачки починаючи з 20.12.2019 та оскільки неправомірними діями відповідачки позивачеві завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2\~статті 625 ЦК України\~та підлягають стягненню з відповідачки нараховані на заборгованість, що виникла з 20.12.2019 у розмірі 9444,31 грн інфляційні втрати, 2322,67 грн 3% річних. Пунктом 42 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. У зв`язку з невиконанням відповідачкою обов`язку з оплати комунальних послуг позивачем за період з 30.12.2023 по 15.07.2025 здійснено нарахування пені в розмірі 1 474,70 грн, яка підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Отже,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупність\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~враховуючи,\~що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідачка відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надала, наявність заборгованості за надані позивачем житлово-комунальні послуги не спростувала,суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Підлягає стягненню стягнення з відповідачки заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 20.12.2019 по 31.05.2025 в розмірі 44 049,21 грн, плата за абонентське обслуговування 340,33 грн, інфляційні втрати 9 444,31 грн, 3% річних 2 322,67 грн, пеня 1 474,70 грн, а всього 57 290,89 грн. В стягненні решти заборгованості слід відмовити позивачу. Виходячи з того, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням приписів ч.1 \~ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 2272,76 грн (57\~290,89 * 3028/76328,75). На підставі викладеного,

Outcome: partial