Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Позовну заяву мотивують тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.11.1993 року Рівненським державним хімічним підприємством «Азот» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . 20.09.2004 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визначено по частці за кожним у квартирі [ADDRESS] . 04.09.2011 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінив прізвище на [PERSON] . [PERSON] зареєструвала належну їй частку у вказаній квартирі [INFO] . Інші співвласники зареєстрували належні їм частки у встановленому законом порядку 23.04.2018 року. 03.05.2018 року [PERSON] подарував у власність [PERSON] належну йому частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченим 03.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., реєстровий №610. Квартира [ADDRESS] розміщена на 5 поверсі 9-поверхового багатоквартирного будинку. Квартира загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, які позначені на технічному паспорті на квартиру, виготовленому Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 10.11.1993 року, а саме: житлова кімната №2 площею 8,1 кв.м., житлова кімната №4, площею 9,7 кв.м; житлова кімната №5 площею 17,2 кв.м, а також підсобні приміщення: кухня №7 площею 7,9 кв.м., ванна кімната №9 площею 2,6 кв.м., туалет №8 площею 1,0 кв.м., коридор №3 площею 7,3 кв.м., передня площею 8,1 кв.м., кладова №6 площею 2,4 кв.м., лоджія площею 8,6 кв.м. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON] . Відповідач у квартирі не зареєстрований, проживає окремо у придбаній ним квартирі, участі в оплаті за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі не приймає, витрат, пов`язаних з ремонтом та підтриманням квартири у належному санітарно-технічному стані, не несе. За таких обставин позивачам доводиться усі витрати покривати особисто, що значно погіршує їхній матеріальний стан. В зв`язку з викладеним звертаються до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а також те, що сторона позивачів не заперечували щодо розгляду справи, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів [PERSON] , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.11.1993 року Рівненським державним хімічним підприємством «Азот» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . [PERSON] 28.07.2000 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 28.07.2000 року. 20.09.2004 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №586 від 20.09.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визначено по частці за кожним у квартирі [ADDRESS] . 04.09.2011 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] зареєструвала належну їй частку у вказаній квартирі [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 25478256 від 12.08.2014 року. Інші співвласники зареєстрували належні їм частки у встановленому законом порядку 23.04.2018 року, що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номери 121625169 від 23.04.2018 року, 121625360 від 23.04.2018 року, 121624424 від 23.04.2018 року. 03.05.2018 року [PERSON] подарував у власність [PERSON] належну йому частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченим 03.05.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., реєстровий №610. Договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 122717733 від 03.05.2018 року. Квартира [ADDRESS] розміщена на 5 поверсі 9-поверхового багатоквартирного будинку. Квартира загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, які позначені на технічному паспорті на квартиру, виготовленому Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 10.11.1993 року, а саме: житлова кімната №2 площею 8,1 кв.м., житлова кімната №4, площею 9,7 кв.м; житлова кімната №5 площею 17,2 кв.м, а також підсобні приміщення: кухня №7 площею 7,9 кв.м., ванна кімната №9 площею 2,6 кв.м., туалет №8 площею 1,0 кв.м., коридор №3 площею 7,3 кв.м., передня площею 8,1 кв.м., кладова №6 площею 2,4 кв.м., лоджія площею 8,6 кв.м. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №17561 від 08.08.2025 року. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Також, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що житлова площа спірної квартири становить 35 кв.м., кімнат, які б точно відповідали розміру частки кожного зі співвласників у квартирі немає, проте, запропонований варіант виділення у користування кімнат не тягне за собою порушення прав відповідача. Виходячи з вищенаведених норм права, суд погоджується з доводами позивачів і вважає, що справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу буде встановлений запропонований позивачами порядок користування житлом, а саме: виділити в особисте користування: [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату №4 площею 9,7 кв.м., житлову кімнату №5 площею 17,2 кв.м.; [PERSON] - житлову кімнату №2 площею 8,1 кв.м. Підсобні приміщення: кухня №7 площею 7,9 кв.м., ванна кімната №9 площею 2,6 кв.м., туалет №8 площею 1,0 кв.м., коридор №3 площею 7,3 кв.м., передня площею 8,1 кв.м., кладова №6 площею 2,4 кв.м., лоджія площею 8,6 кв.м. залишити у спільному користуванні. При цьому суд враховує, що визначення порядку користування квартирою не призведе до погіршення житлових умов сторін у справі. Виділяючи в користування жилі кімнати буде дотримано принцип адекватності розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення порядку користування спірною квартирою за запропонованим позивачами варіантом, оскільки такий є найбільш наближений до розміру житла, що перебуває у власності сторін, відступ є незначним, інші варіанти не запропоновані. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги про встановлення порядку користування в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., які сплачено кожним позивачем (по 1211,20 грн.) за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved