Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Заявник [PERSON] , від імені якого діє адвокат Куриленко О.А., звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Посилаючись на те, що [INFO] у місті Донецьк Донецької області Україна померла його мати [PERSON] , [INFO] , про що на території тимчасово непідконтрольній українській владі, видано лікарську довідку про причину смерті серії 21 № 201104022 від 29.07.2025 року та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2025 року. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або медичною установою, а видане свідоцтво про смерть не має юридичної сили та не створює правових наслідків, через те, що видане установою, що не має повноважень для видачі легітимних документів. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації померлої у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, просить суд встановити факт смерті його матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місті Донецьк Донецької області Україна. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.11.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Куриленко О.А. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник заявника одночасно із заявою звернулась до суду з клопотанням, в якому просить суд розглянути справу без її участі. У судове засідання представник заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вона просить суд розглядати справу без її присутності. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Окрім того, з урахуванням приписів статті 317 Цивільного процесуального кодексу України про невідкладність розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності усіх учасників. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: (а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); (б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545 (далі - фельдшерська довідка про смерть); (в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; (г) рішення суду про оголошення особи померлою; (ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; (д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; (е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території, заявник надав суду: паспорт та ідентифікаційний код громадянки України [PERSON] (а.с. 9-11, 15), свідоцтво про народження заявника [PERSON] (а.с. 12), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження заявника [PERSON] (а.с. 13-14), свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , видане установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження (а.с. 16), довідку про смерть та лікарську довідку про причину смерті [PERSON] , [INFO] , видане установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження (а.с. 17, 18-19), договір-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с. 20), фотокартки з місця поховання (а.с. 21-22), паспорт та ідентифікаційний код заявника [PERSON] (а.с. 23-27). Разом з тим, з досліджених у судовому засіданні документів, суд встановив що у них містяться розбіжності у написанні прізвищ заявника « [PERSON] » та померлої - « [PERSON] ». Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Тобто зазначеною процесуальною нормою визначено коло заявників, які можуть звернутися до суду із відповідною заявою в порядку окремого провадження. Однак наявні в матеріалах справи розбіжності у прізвищах позбавляють суд можливості встановити, що заявник є сином [PERSON] , [INFO] , смерть якої настала [INFO] . Інших доказів, які б підтверджували родинні зв`язки між заявником і померлою, зокрема рішення суду про встановлення факту родинних відносин, заявником не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у заявлених вимогах слід відмовити через недоведеність належності заявника до осіб, які згідно із законом мають право звернутися з відповідною заявою. Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed