Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У серпні 2025 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 20 жовтня 2024 року в м. Миколаєві по вул. 8-ма Поперечна,4 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «FORD SCORPIO», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW 525» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2025 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого\~ч.1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП. Вказують, що цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації транспортного засобу на момент настання ДТП, в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ розглянуло вказаний випадок, визначило розмір заподіяного збитку та здійснило на користь потерпілої особи регламенту виплату у розмірі 109325 грн. Також вказують, що ними було понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 2150 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 111475,61 грн. З огляду на те, що відповідач спричинив ДТП та на момент ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач як страховик, що здійснив регламенту виплату потерпілій особі, має право регресу до нього і це право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з відповідача на їх користь шкоду в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 109325,61 грн, а також вартість послуг експерта у розмірі 2150 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву у якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримував та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 20 жовтня 2024 року в м. Миколаєві по вул. 8-ма Поперечна,4 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «FORD SCORPIO», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW 525» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2025 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП. Відповідно до статті 82 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиційним фактом, та не підлягає доказуванню. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншурінс Груп», що підтверджується полісом серії ЕР №217485838 обов`язковогострахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, підтверджується, що на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 21 жовтня 2024 року від водія автомобіля «BMW 525» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, 21 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно звіту № 224-24 про визначення вартості матеріального збитку, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власнику автомобіля «BMW 525» д.н.з. [NUMBER] , на дату ДТП згідно становить 122300,86 грн. з урахування ПДВ в запчастинах. Наказом МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих визначено виплатити [PERSON] заподіяний збиток у розмірі 109325,61 грн. Платіжною інструкцією №6150 від 11 березня 2025 року підтверджується перерахування [PERSON] МТСБУ 109325,61 грн., у призначенні платежу вказано: виплата по справі №109479, згідно наказу №3.1/6235 від 05 березня 2025 року, т.з. [NUMBER] . Також платіжною інструкцією №942029 від 30 жовтня 2024 року підтверджується сплата МТСБУ вартість послуг аваркома (експерта) в сумі 2150 грн. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частини 2\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За частиною 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості витраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року роз`яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове рахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час здійснення позивачем регламентної виплати) МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час здійснення позивачем регламентної виплати) МТСБУ має залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження№ 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». У справі № 234/16272/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, вирішуючи цивільний позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вина водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «FORD SCORPIO», д.н.з. [NUMBER] , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною з огляду на постанову Заводського районного суду м.\~Миколаєва від 30 січня 2025 року (справа №487/9668/24). Позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок пошкодження його автомобіля «FORD SCORPIO», д.н.з. [NUMBER] під час ДТП, а в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами її розмір не спростовано. Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки МТСБУ відшкодувало шкоду, завдану власнику пошкодженого у ДТП «BMW 525» д.н.з. [NUMBER] , іншою особою - винуватцем ДТП [PERSON] , то, відповідно до вимог частини 1\~статті 1191 ЦК України, МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування. За такого, вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню,а з відповідача\~ [PERSON] \~необхідно стягнути на користь позивача Моторного(транспортного) страхового бюро України понесені витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 109325,61 грн. та вартість послуг експерта в розмірі 2150 грн. На підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 028,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved