Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 17.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №2256592. 27.06.2022 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №27062022, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №2256592 від 17.08.2021 року в сумі 26896,00 грн. до [PERSON] 07.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та [PERSON] укладено кредитний договір №2890508336/727842. 19.04.2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №2890508336/727842 від 07.09.2021 року в сумі 15700,00 гр. до [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2023 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 08.05.2025 року через Електронний суд представником відповідача подано заяву, у якій вказав, що про наявність факту заборгованості перед ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відповідач дізнався у листопаді 2023 року. Позивачем не надано відповідачу договір факторингу відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами. Будь-яких листів чи повідомлень від позивача відповідач не отримував. З заборгованістю не згідний. Крім того, позивач жодного разу не намагався врегулювати спір в досудовому порядку. Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості за кредитами, підготовлені робітниками Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку їх дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Зі змісту Договорів факторингу № 27062022 від 27.06.2022, № 19042022-Є від 19.04.2022, вбачається, що ціна продажу це сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється п. 3.3 цього договору. Разом з тим, позивач надав суду копії Договорів факторингу № 27062022 від 27.06.2022, № 19042022-Є від 19.04.2022 не в повному обсязі, що позбавляє можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за Договором. Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" сплатила ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "КУ «Європейська кредитна група», кошти за передані права вимоги за Договорами факторингу № 27062022 від 27.06.2022, № 19042022-Є від 19.04.2022 року. Зокрема, відсутній платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів, чи інший документ який би підтверджував факт здійснення такої оплати у повному обсязі. Указані обставини свідчать про те, що позивач не довів, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" відповідно до умов Договорів факторингу № 27062022 від 27.06.2022, № 19042022-Є від 19.04.2022 року набуло право вимоги до позичальників ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "КУ «Європейська Кредитна Група», в тому числі і до [PERSON] . У матеріалах справи виписка по картковому рахунку відсутня. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банком кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договорами як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Відтак позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та те, що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідних кредитних договорів. Просив відмовити у задоволенні позову. 13.05.2025 року представником позивача через Електронний суд подано відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, в матеріалах справи наявний відзив. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 17 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір №2256592 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) 8200 грн. Строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.2 договору (п. 1.4.1 договору). За п. 1.5 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних (п. 1.5.1); за зниженою ставкою 1116,88% річних (п. 1.5.2). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає (п. 1.6 договору): за стандартною ставкою 12874,00 грн (п. 1.6.1); за зниженою ставкою 10069,60 грн (п. 1.6.2). 27.06.2022 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №27062022, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №2256592 від 17.08.2021 року в сумі 26896,00 грн. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 р, до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2256592 в загальній сумі 26896,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8200,00 грн, суми заборгованості за процентами 18696,00 грн. 07 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитна установа "Європейська кредитна група" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №2890508336/727842, за умовами якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит в межах суми 4 тис. грн, зазначеної клієнтом в заявці, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За п. 1.2 кредит надається строком на 27 днів, тобто до 03.10.2021 р. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.3 договору). Згідно інформаційної довідки №3799/10 від 26.10.2023 р. ТОВ "Платежі Онлайн", 07.09.2021 року було перераховано грошові кошти в розмірі 4 тис. грн на картковий рахунок [NUMBER] . 19.04.2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №2890508336/727842 від 07.09.2021 року в сумі 15700,00 грн. до [PERSON] . Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 р, до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2890508336/727842 від 07.09.2021 р в загальній сумі 15700,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 4000,00 грн, суми заборгованості за процентами 11700,00 грн. Фактично, відповідачем не оспорюється факт укладення кредитного договору, лише зазначається про ненадання первинних документів щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів, наявності існування заборгованості, відсутність оплати за договором відступлення права вимог тощо. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18). Частиною першою статті 55 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі (у тому числі на стадії виконання судового рішення) необхідною умовою є наявність відповідних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення пункту 2 договору відступлення права вимоги. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження№ 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21). З матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано до матеріалів справи відомостей щодо здійснення оплати за договорами факторингу №27062022 від 27.06.2022 року та за договором факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати за договорами факторингу, суд дійшов висновку про недоведеність відступлення права вимоги позивача за кредитними договорами укладеними із [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій". У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 виснувано, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №2256592 від 17.08.2021 року та №2890508336/727842 від 07.09.2021 року представником позивача надано кредитні договори, паспорт споживчого кредиту та розрахунки заборгованості за кредитними договорами, які складені представником позивача. В той же час, надані розрахунки заборгованості, складені представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зазначення у ньому заборгованості за кредитним договором №2256592 від 17.08.2021 року станом на 31.10.2023 року в розмірі 26896 грн. та за кредитним договором №2890508336/727842 від 07.09.2021 року станом на 31.10.2023 року 15700,00 грн. унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] , оскільки первинного розрахунку заборгованості попереднім стягувачем суду не надано. Долучена представником позивача інформаційна довідка від 26.10.2023 р. №3799/10 про перерахування коштів в розмірі 4 тис. грн. на номер картки [NUMBER] не може бути прийнята судом до уваги, як доказ отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки суду не надано доказів того, що картка, на яку відбулось перерахування 4 тис. грн. належить відповідачві та дійсно зарахування відбулось. Крім того, представником позивача до відповіді на відзив долучені розрахунки заборгованості за кредитними договорами, складені ТОВ «Лінеура Україна» та другий розрахунок заборгованості, який не містить ані дати його складення, ані підпису уповноваженої особи, яка його склала. Суд зазначає, що виписка з рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, відповідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи. При цьому надані позивачем договір факторингу, Реєстр боржників до Договору факторингу та розрахунок заборгованості за кредитними договорами, проведені самим позивачем, а не кредитодавцем, не мають жодного правового значення, оскільки вказані документи носять похідний характер й не є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості [PERSON] за кредитними договорами. Враховуючи недоведення переходу прав вимоги, наявності та розміру заборгованості [PERSON] за кредитними договорами перед первісними кредиторами, суд вважає, що, як наслідок, позивачем не доведено й наявність заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ "ФК "ЄАПБ", що є підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 27 листопада 2025 року.

Outcome: dismissed