Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором №00-9771775 від 14.05.2024р.у розмірі 13 712,36 грн., з яких 6 380,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7 332,36 грн. заборгованість за відсотками, а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання кредиту відповідач звернувся до ТОВ «Макс Кредит» та між сторонами був укладений Договір кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. Згідно вказаного Договору відповідач отримав грошові кошти у кредит у сумі 5 800,00 грн. 25.11.2024р. між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, за яким передано право вимоги до позивача за Договором кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість за Договором кредитної лінії, то заявлені відповідні вимоги для стягнення боргу в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2025р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Від відповідачки надійшов письмовий відзив на позовну заяву, за яким вона вважає заявлені вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що не визнає позовні вимоги, оскільки первісний кредитор коштів по Договору не переказував, позивачем не доведено факту видачі позики первісним кредитором, а, відтак, у нього не виникло прав, які він міг отримати від ТОВ «Макс Кредит». Також відповідачка вказує про те, що кредитний договір з додатками, надані суду в копіях, ніколи не були укладені ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній, тому відсутні підписані обома сторонами в дату укладення оригінали, яких в даній суду редакції не існує. Окрім того, не підписані відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин, нараховані відсотки не були погоджені в письмовій формі і не відповідають нормам законодавства та правовим висновкам Верховного Суду про захист прав споживачів кредитних послуг, справедливість, добросовісність та розумність. Також, як зазначає відповідачка, має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг. У додаткових письмових поясненнях позивач підтримав позицію, що викладена в позові, та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Позивач зазначив, що укладаючи даний Договір, позичальник дає дозвіл на передачу кредитодавцю своїх персональних даних, а також дає згоду на те, що кредитодавець має право направляти SMS-повідомлення/листи-повідомлення на електронну пошту/ повідомлення, відправлені іншими засобами, комерційні пропозиції кредитодавця та рекламні матеріали, при цьому позичальник погоджується з тим, що направлення вказаної інформації на електронну пошту/номери телефонів, повідомлені позичальником, кредитодавець буде здійснювати як самостійно, так і з залученням контрагентів (операторів мобільного зв`язку тощо). Відповідно до алгоритму, який наведений за посиланням https://treba.credit/finansovi poslugy/. та згідно з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток №4 до позовної заяви) з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. На момент укладення договору у відповідача була можливість і відмовитись від укладення даного договору, але відповідач погодився з такими умовами, отримав грошові кошти та користувався ними. Підписавши Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідач погодився, що ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність (комбінація цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер), що її отримує заявник/позичальник від товариства засобом зв`язку, погодженим сторонами Договору (на сторінці в Особистому кабінеті, на електронну пошту або на номер мобільного телефону, вказаний ним під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства), та яка одноразово може додаватись заявником/позичальником до інших електронних даних та надсилатись іншій стороні договору, включно з метою укладення електронного договору в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення Одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий відповідачу в СМС-повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор №20571 направлено відповідачу 14.05.2024 о 22:14:58 на номер мобільного телефону, вказаний у Довідці про ідентифікацію на отримання грошових коштів + 380503550192, одноразовий персональний ідентифікатор №20571 введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 14.05.2024 о 22:15:14. Вчинення відповідачем вказаних вище дій і зміна даних в системі товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За таких обставин, як зазначає позивач, можна аргументовано стверджувати, що відповідач дійсно укладав кредитний договір. Окрім того, реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані (РНОКПП) та адреса реєстрації, зазначені у кредитному договорі, повністю збігаються з даними відповідача. Ці ідентифікатори є унікальними та незмінними, на відміну від номера телефону чи електронної пошти. РНОКПП є сталим ідентифікатором, зміна яких потребує спеціальної процедури та документального підтвердження. Отже, за відсутності вагомих доказів протилежного, слід вважати, що кредитний договір був укладений саме відповідачем. Також позивач зазначає, що фінансова компанія може користуватись послугами іншої фінансової компанії для здійснення певних операцій, включаючи перерахування коштів фізичній чи юридичній особі. Це дозволяється законодавством України та регулюється договірними відносинами між компаніями, зокрема питання договірних відносин між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Платежі Онлайн». Окрім того, позивачем вказується про те, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ухвалами суду від 16.09.2025р. вирішувались клопотання відповідача про витребування доказів, за якими одне клопотання було залишено без задоволення, інше задоволено частково та витребувано в позивача оригінал електронного доказу - Договору кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. з позичальником [PERSON] з додатком №1 до цього Договору «Графік платежів». 22.09.2025р. до суду надійшла заява позивача про виконання ухвали суду від 16.09.2025р. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 14.05.2024р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір кредитної лінії №00-9771775, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Умовами вказаного Договору його сторони, в тому числі, погодили наступне: сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) - 5 800,00 грн.; тип кредиту - кредитна лінія; цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) - на споживчі потреби; строк дії кредитної лінії (строк кредитування) - 360 календарних днів; позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 09.05.2025р. згідно умов п. 3.4. цього Договору; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки); знижена процентна ставка становить 1,18% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п. 1.3. цього Договору. Згідно з п. 1.4. Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 08.06.2024р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Згідно з п. 1.6. Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 580,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених у п. 3.4. Договору. За п. 3.4. Договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 09.05.2025р. Додатком №1 до Договору сторонами узгоджено Графік платежів. Судом встановлено, що вказаний Договір та Додаток №1 підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 20571. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідності до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у своїй постанові від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19 зазначив, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти у спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, Договір кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 10561 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На виконання умов Договору кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. ТОВ «Макс Кредит» були перераховані відповідачці грошові кошти в сумі 5 800,00 грн., що підтверджується матеріалами справи. Так, зокрема, згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» повідомлено, що через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції, в тому числі, згідно реєстру номер транзакції 41571-41177-67794, дата проведення 14.05.2024р., сума транзакції 5 800,00 грн., банк-емітент Monobank, маска картки клієнта [NUMBER] , код авторизації 219128. Також на виконання ухвали суду від 12.06.2025р. від АТ «Універсал Банк» надійшов лист від 31.07.2025р. №БТ/Е-9253 із додатком про рух коштів по картці № [NUMBER] з 14.05.2025р. - 19.05.2024р. У цьому листі зазначено, що банком було ініційовано детальну перевірку, в ході якої було підтверджено, що банківська картка [NUMBER] та інші картки були емітовані на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Щодо поповнення картки [NUMBER] , то 14.05.2024 - 19.052024 було зарахування коштів у сумі 5 800,00 грн. Враховуючи те, що платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему, в банку відсутня інформація щодо відправника та призначення, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж було ініційовано згідно транзакції 41571-41177-67794 від 14.05.2024р. банк не може. Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за карткою [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також судом встановлено, що 25.11.2024р. між ТОВ «ФК «Ейс, як фактором, та ТОВ «Макс Кредит», як клієнтом був укладений Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно з п. 2.4. Договору факторингу відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в дату відступлення прав вимоги. У свою чергу, за Договором факторингу день відступлення прав вимоги - означає робочий день, в який сторони склали і підписали Акт прийому-передачі. Актом прийому - передачі - означає письмовий документ, який складається спільного клієнтом та фактором, за формою згідно Додатку №2 до Договору у зв`язку з переходом прав вимоги від клієнта до фактора на умовах цього Договору, підтверджує передачу фактору реєстру боржників відповідно до умов цього Договору та складається в день підписання цього Договору. 25.11.2024р. сторони Договору факторингу підписали Акт приймання-передачі, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 25.11.2024р., складений за формою згідно Додатку №1 до Договору, та документи, підтверджуючі право вимоги клієнта. Судом встановлено, що в реєстрі боржників до Договору факторингу значиться боржник за Договором №00-9771775 [PERSON] . За таких обставин, виходячи з умов Договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за боргом по Договору кредитної лінії №00-9771775 від 14.05.2024р. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за Договором кредитної лінії ні позивачу, ні первісному кредитору, а тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 6 380,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками в розмірі 7 332,36 грн. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025р., пунктом 3.6. якого визначено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта, сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта; Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025р. «Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 08.04.2025р.; Додаткова угода №37 від 07.04.2025р. до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025р.; Акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025р. на суму 7 000,00 грн. Відповідач подала клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу та вважає, що виходячи з критеріїв добросовісності, розумності та справедливості, у випадку часткового задоволення позову, слід зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн. На думку відповідачки, судові витрати на правову допомогу є необгрунтованими та неспівмірними ціні позову, часом та обсягом роботи, витраченим її наданням. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду в позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Про аналогічне наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2025р. у справі №275/150/22. Отже, враховуючи особливості предмета спору, складність справи, виходячи з критеріїв виправданості витрат, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, наявність заперечень відповідача щодо визначеної суми правової допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Outcome: approved