Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

У квітні 2025р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за: - договором про надання фінансового кредиту № 11375-04/2024 від 07 квітня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 1), у розмірі 38350,0 грн. (11800,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 26550,0 грн. - сума заборгованості за відсотками); - договором про надання фінансового кредиту № 11400-04/2024 від 07 квітня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 2), у розмірі 17547,05 грн. (5399,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 12148,05 грн. - сума заборгованості за процентами); - договором позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79831837 від 29 квітня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 3), у розмірі 17611,0 грн. (5500,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1122,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10989,0 грн. - пені); - договором позики № 2218843 (з фіксованою процентною ставкою) від 15 квітня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 4), у розмірі 16419,0 грн. (9100,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 2319,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,0 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою); - договором позики № 7357721 від 05 травня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 5), у розмірі 54000,0 грн. (20000,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 2319,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; 24000,0 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 10000,0 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 квітня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою були укладені кредитні договори 1, 2, відповідно до яких кредитодавець надав позичальнику кредити в розмірі 12000,0 грн. і 5400,0 грн. відповідно, строком на 120 днів, до 04 серпня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитами в розмірі 2,5 % в день. 19 вересня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитними договорами 1, 2. 29 квітня 2024р. між відповідачкою та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 5500,0 грн., строком на 30 днів, до 28 травня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,68 % в день. 15 квітня 2024р. між відповідачкою та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 4, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 30 днів, до 15 травня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,5 % в день. 14 червня 2021р. між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників № 32 від 25 вересня 2024р., в тому числі за кредитним договором 3; у Реєстрі боржників № 31 від 25 вересня 2024р., в тому числі за кредитним договором 4. 05 травня 2024р. між відповідачкою та ТОВ «Маніфою» було укладено кредитний договір 5, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 20000,0 грн., строком на 80 днів, до 24 липня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день. 11 січня 2024р. між ТОВ «Маніфою» та позивачем було укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників № 8 від 17 жовтня 2024р., в тому числі за кредитним договором 5. Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами 1-5 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-5, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу о розгляду по суті. До судового засідання сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи оповіщалася в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, поважності причин неявки суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що: - 07 квітня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою [PERSON] були укладені кредитні договори 1, 2, відповідно до яких кредитодавець надав позичальнику кредити в розмірі 12000,0 грн. і 5400,0 грн. відповідно, строком на 120 днів, до 04 серпня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитами в розмірі 2,5 % в день; - 19 вересня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитними договорами 1, 2; - 29 квітня 2024р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 5500,0 грн., строком на 30 днів, до 28 травня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,68 % в день; - 15 квітня 2024р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 4, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 30 днів, до 15 травня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,5 % в день; - 14 червня 2021р. між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників № 32 від 25 вересня 2024р., в тому числі за кредитним договором 3; у Реєстрі боржників № 31 від 25 вересня 2024р., в тому числі за кредитним договором 4; - 05 травня 2024р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Маніфою» було укладено кредитний договір 5, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 20000,0 грн., строком на 80 днів, до 24 липня 2024р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день; - 11 січня 2024р. між ТОВ «Маніфою» та позивачем було укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників № 8 від 17 жовтня 2024р., в тому числі за кредитним договором 5. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1049 згаданого Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами 1-5 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-5, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами 1-5. Згідно ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19. Судом встановлено, що первісні кредитори виконали свої зобов`язання з кредитними договорами 1-5 та перерахували відповідачці, як позичальниці кредитні кошти у розмірах: 12000,0 грн., 5400,0 грн., 5500,0 грн., 10000,0 грн., та 20000,0 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018р. у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018р. № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки, умовами кредитних договорів 1-5, було визначено строк кредитування 120 та відповідно 30 і 80 днів, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строків кредитування, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: - за кредитним договором 1: сума заборгованості за тілом кредиту - 11800,0 грн.; сума заборгованості за відсотками - 26550,0 грн.; - за кредитним договором 2: сума заборгованості за тілом кредиту - 5399,0 грн.; сума заборгованості за відсотками - 12148,05 грн.; - за кредитним договором 3: сума заборгованості за тілом кредиту - 5500,0 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1122,0 грн.; - за кредитним договором 4: сума заборгованості за тілом кредиту - 9100,0 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1500,0 грн.; - за кредитним договором 5: сума заборгованості за тілом кредиту - 20000,0 грн.; сума заборгованості за відсотками - 10500,0 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки: за кредитним договором 3 суми пені у розмірі 10989,0 грн.; за кредитним договором 4 суми заборгованості за процентами за понадстрокове користування в розмірі 5000,0 грн.; за кредитним договором 5 суму заборгованості за процентами на прострочену позику - 10000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022р. строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, і на час ухвалення рішення суду по даній цивільній справі воєнний стан продовжує діяти. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки за кредитним договором 3 суми пені у розмірі 10989,0 грн.; за кредитним договором 4 суми заборгованості за процентами за понадстрокове користування в розмірі 5000,0 грн.; за кредитним договором 5 суму заборгованості за процентами на прострочену позику - 10000,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,0 грн.

Outcome: partial