Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивач АТ «Запоріжжяобленерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] , (до перейменування вул. Дивногорська) користується електроенергією, проте, зобов`язань по сплаті за використану електроенергію належним чином не виконує, у зв`язку з чим за період з 01.11.2017 по 01.01.2019 за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 3\~605,71 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 03.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу зареєстрованого місця проживання. Відзиву на позов Відповідач суду не надала, із заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 30.09.2025 року (а.с. 31). На підставі договору дарування від 22.01.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Котькорло В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1-77 відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13,15). Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом. Відповідно до Статуту АТ «Запоріжжяобленерго», затвердженого 07.05.2025 року річними загальними зборами акціонерів, метою діяльності Товариства є, зокрема, здійснення діяльності на ринку електричної енергії з метою купівлі електричної енергії виключно для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами Товариства та врегулювання небалансів електричної енергії, а також для забезпечення діяльності Товариства, направленої на безпечне, надійне та ефективне функціонування системи розподілу, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. На підставі підписаної Заяви-приєднання 135723462 від 11.10.2024 року відповідач [PERSON] приєдналася до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 16). На підставі підписаної Заяви-приєднання 135723462 від 11.10.2024 року відповідач [PERSON] приєдналася до умов публічного Договору споживача (побутового) про надання послуг з розподілу електричної енергії, яким внесені зміни в договір споживача (побутового) з розподілу електричної енергії (а.с. 17). На ім`я відповідача [PERSON] складено паспорт точки розподілу електричної енергії, який є додатком до Договору споживача (побутового) про надання послуг з розподілу електричної енергії № 135723462 (а.с. 24). Відносини з\~приводу постачання\~фізичним особам\~електричної енергії\~регулюються ст.\~714\~ЦК України,\~ст.ст.\~67,\~68\~ЖК України,\~Законом України\~«Про ринок\~електричної енергії»\~та на\~час виникнення\~заборгованості регулювалися\~Законом України\~«Про електроенергетику»,\~Правилами користування\~електричною енергією\~для населення,\~затвердженими постановою\~Кабінету Міністрів\~України від26.07.1999р. №1357 із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом ПКЕЕН) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312, із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом ПРРЕЕ). Відповідно до п. 2 ПРРЕЕ, побутовий споживач індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність). Так, Відповідач згідно з п. 5.5.5 ПРРЕЕ як побутовий споживач електричної енергії, зокрема, зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів. Згідно з п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Відповідно до п. 1.1.2 ПРРЕЕ, постачання електричної енергії продаж електричної енергії споживачу здійснюється відповідно до умов договору. Договір про постачання електричної енергії споживачу домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами. Частиною 1 статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Частиною 4 статті 319 ЦК України передбачено що власність зобов`язує. Договір про користування електричною енергією в порядку ч. 1 ст. 633 ЦК України є публічним договором, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання електричної енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 4.12. ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки між сторонами за даними комерційного обліку підтверджуються витягом по особовому рахунку відповідача [PERSON] № [NUMBER] (а.с. 20-23). Згідно з розрахунком позивача, відповідно до знятих показань приладу обліку електричної енергії, за період з 01.11.2017 року по 01.01.2019 року сума заборгованості відповідача за електричну енергію становить 3\~605,71 гривень (а.с. 26). Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за електроенергію відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості у розмірі 3 605,71 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень, які підтверджені платіжною інструкцією № 7043 від 01.09.2025 року (а.с. 27).

Outcome: approved