Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

10.04.2025 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування, який діє в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просив: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] на користь дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що підлягає індексації згідно закону, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду i до досягнення кожним із дітей повноліття. В разі зміни закладу, в якому перебуватимуть діти - таке стягнення продовжити проводити на користь фізичної або юридичної особи за місцем їх перебування. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є матір`ю трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з ухиленням матір`ю [PERSON] від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, наказом управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.06.2023 № 282 малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взято на облік у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах. Позивач зазначає, що [PERSON] не займалася вихованням і доглядом за дітьми, не створила їм належних умов для проживання та розвитку. Оскільки на ліжках, де сплять діти відсутня постільна білизна, в квартирі відсутні продукти харчування, у дітей було виявлено педикульоз, мати не цікавилася навчанням дітей у школі, неодноразово з`являлася у ліцей, де навчаються діти, в стані алкогольного сп`яніння, 25.08.2023 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей прийнято розпорядження № 433 про негайне відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] , та тимчасово влаштовано дітей у притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації. В подальшому позивачем подано до суду позовну заяву про відібрання дітей від матері, без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, яку рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року задоволено в повному обсязі. В подальшому дітей влаштовано у дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] для виховання та спільного проживання дітей позбавлених батьківського піклування. Відтак, враховуючи те, що [PERSON] фактично ухилилася від виконання батьківських обов`язків, протягом року з часу ухвалення судом рішення про відібрання дітей від матері не відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх матір`ю, 18.03.2025 відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району направлено подання голові комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON]. повідомила, що після ухвалення судом рішення про відібрання від неї дітей, вона певний час дотримувалась плану соціального супроводу, відвідувала психолога та фахівця з узалежнення, групи підтримки при Центрі «Рідні» Львівської міської ради. Проте, після звістки про те, що її чоловік (біологічний батько дітей) пропав безвісти під час виконання бойового завдання, тривалий час перебувала в стресовому стані, у зв`язку із тим не виконувала план соціального супроводу та не підтримувала зв`язку з дітьми. Зазначила, що станом на зараз усвідомила відповідальність, яка передбачена за неналежне виконання батьківських обов`язків. Зараз нею подано заяву про поновлення надання їй соціальних послуг, та має намір в подальшому повернути дітей до себе на виховання. Під час розгляду даного питання, комісією з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не здобуто належних доказів щодо неможливості виконання матір`ю батьківських обов`язків відносно дітей. На даний час малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми, які позбавлені батьківського піклування, а дії відповідачки не дають підстав вважати про наявність об`єктивних причин, які унеможливили б дбати про них, належно виховувати, забезпечувати фізичний та розумовий розвиток дітей. Враховуючи фактичне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків покладених на неї чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дітей, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 04.04.2025 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, просила не позбавляти її батьківських прав та пояснила, що зараз перебуває на реабілітації, займається з психотерапевтами та після закінчення лікування має намір вийти на роботу. Крім того зазначила, що намагалась поспілкуватись з дітьми, однак представник третьої особи сказав їй, що діти не бажають такого спілкування. Просила дати їй ще один шанс для відновлення спілкування з дітьми. Представник третьої особи [PERSON]. в судовому засіданні просив позов задовольнити та додатково пояснив, що за весь час, який діти перебувають в дитячому будинку матір відвідувала їх один раз, систематично порушувала умови відвідування дітей. Крім того зазначив, що представниками третьої особи було подано заяву про тимчасове припинення відвідування дітей у зв`язку з тим, що відповідач вживала алкоголь. Дану заяву було задоволено. Також стверджував, що діти не хочуть спілкуватися з матір`ю. Представник третьої особи [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Згідно інформації Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові від 27.06.2023 року №1033/32.34-23 державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері, батьком дітей записаний [PERSON] ). Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 15.04.2024 № 1324. У зв`язку з ухиленням матір`ю [PERSON] від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, наказом управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.06.2023 № 282 малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взято на облік у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах. Оскільки [PERSON] не займалася вихованням і доглядом за дітьми, не створила їм належних умов для проживання та розвитку, 25.08.2023 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей прийнято розпорядження № 433 про негайне відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] та тимчасово влаштовано дітей у притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 у справі № 466/9109/23 позовні вимоги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволені в повному обсязі. Відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в матері - [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на утримання дітей аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення старшою дитиною повноліття в користь Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради. В разі зміни закладу, в якому перебуватимуть діти - таке стягнення продовжити проводити в користь закладу за місцем їх перебування. На підставі рішення суду наказом Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 15.04.2024 року № 171 змінено категорію первинного обліку дітей, які залишились без батьківського піклування на дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.04.2024 № 263 малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, які позбавлені батьківського піклування. Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.05.2024 року № 762 створено на основі прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] дитячий будинок сімейного типу за адресою: [ADDRESS] , куди в подальшому влаштовано малолітніх дітей, відібраних у [PERSON] 03.07.2024 року від [PERSON] надійшла заява про надання їй дозволу на відвідування дітей які влаштовані у ДБСТ [PERSON] та [PERSON] . За результатами розгляду заяви [PERSON] , 21.08.2024 року органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надано дозвіл [PERSON] на відвідування дітей у 1 та 3 четвер місяці з 15:00 год. по 17:00 год. в присутності фахівця із соціальної роботи [PERSON] . Однак з того часу [PERSON] відвідувала дітей лише один раз, при цьому була у стані алкогольного сп`яніння, що негативно вплинуло на дітей. В подальшому дітей не навідувала, до дітей не дзвонила та їх життям не цікавилась. На засіданні міждисциплінарної команди яке відбулось 16.04.2024 року та 01.08.2024 року [PERSON] надано рекомендації, яких необхідно дотримуватися та виконати, що в подальшому дало б змогу вирішити питання про повернення дітей матері на виховання (копію протоколів [PERSON] отримала наручно під розписку). 03.03.2025 року під час обстеження працівникам відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району спільно з фахівцями соціальної роботи Шевченківського району КУЗТ «ЛМЦСПР «Джерело» умов проживання встановлено, що в квартирі чисто, прибрано, наявні продукти харчування, проте у квартирі відсутнє електропостачання. [PERSON] повідомила, що лише зараз готується до першої зустрічі з дітьми. Попередні рази, коли працівники відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району спільно з фахівцями соціальної роботи Шевченківського району КУЗТ «ЛМЦСПР «Джерело» навідувались до [PERSON] , остання двері не відчиняла. Згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи від 03.04.2024 року основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з листів КУЗТ «ЛМЦСПР «Джерело» від 25.10.2024 року та 11.11.2024 року [PERSON] з 11.04.2024 року надавалась соціальна послуга соціальний супровід сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. У зв`язку із тим, що [PERSON] не дотримувалася умов договору про надання соціальних послуг, не виконала індивідуального плану, не враховувала рекомендацій фахівців, 06.11.2024 року [PERSON] припинено надання соціальних послуг. З характеристики на малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виданих Ліцеєм № 74 імені Марійки Підгірянки Львівської міської ради вбачається, що матір дітей [PERSON] не цікавиться навчальним процесом дітей. 18.03.2025 року відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району направлено подання голові комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 04.04.2025 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позивачем ініційоване звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Навпаки, відповідач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, вона змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, проходить реабілітацію та по закінченню такої має намір влаштуватись на роботу, в подальшому має в планах налагодити стосунки з дітьми. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] дійсно зараз проживає в реабілітаційному центрі та проходить там лікування, в подальшому планує налагодити своє життя. Крім того, зазначила, що насправді діти люблять матір як і вона їх, однак через тяжкі сімейні обставини та вживання алкоголю відповідач не могла повною мірою піклуватися про дітей, про що зараз шкодує. Зараз [PERSON] почала думати про дітей та переживати за них. На протязі розгляду справи, [PERSON] заперечувала проти позовних вимог та просила не позбавляти її батьківських прав. Наголошувала, що вона усвідомила свою негативну поведінку, поступово стає на шлях виправлення, любить своїх дітей та не хоче їх втрачати, має бажання спілкуватися та брати участь у їх вихованні. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц викладено висновок, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Небажання дитини (дітей) спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її волею. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 березня 2025 року у справі № 556/3325/23 (провадження № 61-15271св24). Таким чином, оскільки відповідач заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, вона має намір та бажання спілкуватися з дітьми та виконувати батьківські обов`язки, для цього робить певні кроки, що свідчить про зміни, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача є такими, що не підлягають задоволенню. До того ж, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, але в даному випадку, під час розгляду справи встановлено, що поведінка відповідача певною мірою почала змінюватись в кращу сторону. У контексті наведеного, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно дітей на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дітей, суд зауважує, що наразі відсутні підстави для застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. Тому, вирішуючи даний спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, станом на даний час відсутні. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з дітьми, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи повною мірою не доведено. В свою чергу, суд не бере до уваги висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки такий не є обов`язковим та має рекомендаційний характер. Отже, суд дійшов висновку, що наразі позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ, і є передчасним. Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення аліментів, які є похідними. Окрім того аліменти з [PERSON] продовжують стягуватись на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року у справі №466/9109/23. Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Тому, суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей в якнайкращий бік і покладає на Органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. При цьому [PERSON] має зважати на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в майбутньому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав (див. постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22, від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23 ). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed