Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187. Під час шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Причиною звернення позивача до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. У кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Періодичні сварки, які виникали між ними, призвели до того, що вони припинили підтримувати подружні стосунки майже як вісім років. Вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що фактично їхня з відповідачем сім`я розпалась, тому немає сенсу у формальному збереженні шлюбу. Вона категорично налаштована на розлучення та не буде поновлювати шлюбних відносин з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам. Дочка залишається проживати разом із нею. Вона не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та участі у її вихованні. Спірних питань щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, вони не мають. Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 27 листопада 2025 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином, до суду подав заяву про визнання позову та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 06 вересня 2016 року, копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 листопада 2007 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 03 листопада 2007 року складено відповідний актовий запис № 187. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ( а.с.14). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області 05 листопада 2013 року складено відповідний актовий запис за № 213 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копію якого долучено до матеріалів справи, де її батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/013949838 від 23.09.2025 позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09 липня 2013 року ( а.с. 16). Відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з\~06.10.20024\~по теперішній\~час,\~що підтверджується\~інформацією №\~15-08/1788\~Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 30.10.2025 на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, а також відповіддю №1954403 від 30.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру та відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 10-12, 27, 28). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , з 11 листопада 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/013949882 від 23.09.2025 ( а.с. 17). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через недосягнення згоди у вирішенні питань сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що негативно вплинуло на подружні відносини. Тому сторони майже вісім років тому припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві позивач зазначила, що дочка залишається проживати разом із нею, вона не чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною та участі його в її вихованні. Спірних питань щодо поділу майна, набутого під час шлюбу у сторін немає. Цих обставин не заперечив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 1.332473807.1 від 30.09.2025 позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1\~211,20 грн, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач [PERSON] визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved