Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Кріль О.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.02.2017 у доньки позивачки - [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] народилась дівчинка - онука позивачки - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у вересні 2023 року. Після розірвання їх шлюбу онука позивачки [PERSON] залишилась проживати з матір`ю, батько одразу ж самоусунувся від виховання дитини, а в подальшому - з грудня 2023 року й відповідачка [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, залишила дівчинку та пішла влаштовувати своє особисте життя. Вказує, що станом на сьогодні батьки дитини на зв`язок не виходять, вихованням та утриманням дитини не займаються, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, життям останньої не цікавляться взагалі. Зазначає, що дитину [PERSON] виховує та утримує бабуся - [PERSON] , яка повністю забезпечує дитину усім необхідним, турбується про її навчання та розвиток, забезпечує належний медичний догляд та лікування дитини. Відтак, на думку представника позивачки, слід дійти висновку про свідоме нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків та повну їх байдужість до подальшої долі і життя своєї малолітньої доньки [PERSON] , з якою втрачено будь-який зв`язок та не існує жодного спілкування, що можна кваліфікувати як свідомо обрану останніми винну поведінку у формі бездіяльності, самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на них законом та нормами суспільної моралі. Враховуючи вищевикладене, просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; призначити опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. призначено підготовче судове засідання. Заяву представника позивача [PERSON] - Кріль О.М. про допит свідків задоволено. Ухвалою суду від 10.04.2025 витребувано з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування (адреса м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85) висновок щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] (РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ) відносно неповнолітнього дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 24.07.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.11.2025 заяву представника позивача - адвоката Кріль Ольги Миколаївни про залишення частини позовних вимог без розгляду - задоволено. Позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про призначення опікуном неповнолітньої дитини - залишено без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник подала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву та будь-яких інших клопотань до суду не надходило. Від представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на таке. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 27.10.2015 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №74. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.2015. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 06.10.2021, [PERSON] народилась [INFO] . Батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.09.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.09.1987 року, між [PERSON] та [PERSON] 26.09.1987 року було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис за №3632. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.04.1988 року, відповідачка [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою позивачки [PERSON] . Відтак, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є онукою позивачки [PERSON] . Відповідно до Довідок №2461 та №2462 від 19.11.2024 [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровано 4 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Акту №376, виданого 19.11.2024 ЛКП «Магістральне» за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , 2017 року народження, разом з бабусею [PERSON] , 1966 року народження. Мати і батько [PERSON] тривалий час не проживають з дитиною. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 06.02.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 11.12.2023 о 07:00 год. громадянка [PERSON] , перебуваючи у [ADDRESS] , ухилилась від покладених на неї батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини [PERSON] , чим порушила ст.150 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», а також не вжила відповідних заходів реагування щодо забезпечення необхідних умов виховання своєї малолітньої дитини, а також залишила малолітню [PERSON] на маму - громадянку [PERSON] та не цікавиться вихованням, навчанням, а також матеріально не забезпечує малолітню дитину. Згідно Психолого-педагогічної характеристики №160 від 11.11.2024 на ученицю 2-А класу ПШ «Світанок» [PERSON] зазвичай до школи дівчинку приводить і забирає після занять бабуся [PERSON] . Батьки навчанням дитини не цікавляться, в школу не приходять. Психологічні дослідження показали, що дівчинка напружена і досягнення емоційного задоволення може бути досягнуто через естетичне спрямування. Тест «Малюнок сім`ї» виявив потребу в контакті з матір`ю та батьком, втрату виховного процесу з боку батьків. Бабуся приділяє належну увагу онучці, йде на контакт з вчителями, готова до активної співпраці. Відповідно до Довідки ФОП [PERSON] від 31.01.2024 [PERSON] дійсно займається на курсах по вивченню іноземних мов (англійська мова) у ФОП [PERSON] з 2023 року по теперішній час. Оплату за навчання та присутність на курсах [PERSON] організовує і забезпечує [PERSON] . Згідно Відповіді КНП «2-а міська поліклініка м.Львова» №879 від 06.12.2024 [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному обліку в поліклініці з народження. З 20.02.2023 перебувала на обліку у приватного педіатра. З червня 2023 року знову стоїть на обліку у даній установі. Спостерігається у гастроентеролога та невролога. Про здоров`я дитини піклується її бабуся [PERSON] , яка проживає з дитиною. [PERSON] приводить дитину до лікарів для проведення обстежень та лікування. До сімейних лікарів батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] з приводу лікування своєї доньки не звертались. Позивачкою долучено до матеріалів справи ряд чеків, актів виконаних робіт та рахунків, які підтверджують забезпечення нею належного медичного догляду та лікування [PERSON] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-90522 від 23.06.2025, орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи батьками малолітньої доньки [PERSON] , свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки протягом тривалого часу. Ухилення їх від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. На думку суду, позивачкою надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини та про їх байдуже ставлення. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідачів, які за власною ініціативою самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та є очевидним, що поведінка відповідачів відносно їх дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, засновані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на усиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивачки про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тобто по 605,60 грн. з кожного з них.

Outcome: approved