Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

12.05.2025 до суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №167961 від 20.12.2020 у розмірі 20880,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000, 00 грн, прострочена заборгованість за процентами 16880,00 грн та судового збору у розмірі 2 422,00 грн, оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 167951 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 4000,00 гривень, дата надання кредиту: 20.12.2020 року, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 20880,00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 4000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 16880,00 гривень. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025 року, відповідно до якої 20.12.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 12.05.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою суду від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. 30.05.2025 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Зачепіло З.Я. подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що у зазначеному кредитному договорі №167951 від 20.12.2020 сторони погодили суму договору у розмірі 4000,00 гривень (п. 1.1 Договору), строк дії Договору 30 днів (п. 1.2 Договору), тобто до 18.01.2021 з фіксованою відсотковою ставкою (п. 1.3 Договору). 3 Додатоку № 1 до Договору, а також Графіку платежів до Договору про надання фінансового кредиту № 167951 вбачається, що датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 18.01.2021; сума позики, що підлягає поверненню, складає 4000 грн; сума нарахованих відсотків, що підлягає поверненню, складає 2400,00 грн. Разом до сплати 6400,00 грн. Відтак, у межах строку кредитування (з 20.12.2020 по 18.01.2021) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Відповідно до умов Кредитного договору № 167951 строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту в порядку, передбаченому Кредитним договором № 167951 від 20.12.2020, матеріали справи не містяться. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено кредитним договором № 167951 від 20.12.2020. Тобто, за умовами укладеного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою 18.01.2021 та процентів за наданою позикою в розмірі 2400, 00 грн Таким чином, позивач має право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачувані договором проценти. Окрім того, представник відповідача вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 12922,40 грн значно завищені та підлягають зменшенню. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача зазначає, що відповідачем визнаються позовні вимоги в частині повернення по кредитному договору №167951 від 20.12.2020 тіла кредиту у розмірі 4000,00 грн, відсотків у розмірі 2400,00 грн, в іншій частині вимог просить відмовити. 11.06.2025 представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. подано заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Представник позивача зазначає, що під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12 922,40 грн., які складаються з витрат на судовий збір (2 422,40 грн) та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи № 645/3076/25 в суді першої інстанції становить 10 500,00 грн, що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 09.06.2025 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 09.06.2025. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп). 18.06.2025 представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначено наступне. 20.12.2020 [PERSON] укладаючи кредитний договір № 167951 з ТОВ «ЗАЙМЕР» погодився на наступні умови визначені цим договором: відповідно п.1.1. за цим Договором, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором; відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18-01-2021. Строк дії договору 30 днів; відповідно до п.1.3. за цим Договором, За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно п.2.3. за цим Договором, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Представник позивача звертає увагу суду на те, що у відповідності до умов укладеного Договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. З метою надання вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом про надання додаткового доказу, а саме: детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором. Окрім того, представник позивача вважає, що твердження представника відповідача про те, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в даній цивільній справі не доведений, є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник позивача просить суд відхилити доводи сторони відповідача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. До відповіді на відзив додано детальний розрахунок заборгованості за договором № 167951, виконаний первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР». 19.06.2025 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Зачепіло З.Я. подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. У судове засідання 25.11.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву про проведення розгляду без участі уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Зачепіло З.Я. надіслала до суду заяву про розгляд без сторони відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 20.12.2020 між [PERSON] та ТОВ «Займер» укладено Договір про надання фінансового кредиту №167951, який містить його анкетні дані та підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 15-16). Сторони узгодили в письмовій формі графік розрахунків та загальну вартість кредиту у додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 167951 від 20.12.2020 укладеного між сторонам (а.с.17). З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор KL7949, що підтверджується довідкою про ідентифікацією (а.с. 11). Відповідно д п.1.1. Договору ТОВ «Займер» перерахувало [PERSON] кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 4 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Пунктом 1.2. Договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18.01.2021. Згідно з п.1.3. Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом п.1.4. Договору передбачено, що кредит надається товариством у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до п. 1.5 Договору датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. За умовами п. 2.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.3. Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД» відповідно до якої 20.10.2020 15:32:04 на банківську картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 4 000,00 грн ( а.с. 27). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «КЕШТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту № 167951 від 20.12.2020 (а.с. 18-21). Згідно з п. 6.2.3 Договору права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами цього Договору. У разі невиконання виконання Фактором вимог п. 7.2 Договору, Договір вважається неукладеним, при цьому у разі невиконання фактором зобов`язання, щодо сплати другої частини ціни продажу, Договір вважається неукладеним, а Клієнт повертає Фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7.2 Договору. Умовами п. 7.1 Договору передбачено, що в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, Фактор сплачує Клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього Договору складає 1 444834, 08 грн. без ПДВ. Згідно з п. 7.2 Договору Фактор здійснює оплату Клієнту шляхом перерахування суми, що вказана у п. 7.1 Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок, двома платежами: 722 417, 04 грн. 50 % протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього Договору; 722 417, 04 грн. інші 50 % протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , згідно з кредитним договором № 167951 від 20.12.2020 на загальну суму: 20880,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16880,00 грн- прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 10). Згідно з копіями платіжних доручень № 1653 від 02.11.2021, № 1672 від 23.11.2021, № 432 від 02.11.2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «Займер» у сумі 722 417, 04 грн. призначення платежу: оплата згідно з Договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року (а.с. 25-26). 13.01.2025 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було направлено відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій було повідомлено про те, що 28.10.2021 відбулось відступлення прав вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 167951 від 20.12.2020 до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості згідно з договором № 167951 від 20.12.2020 (а.с. 8). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 167951 від 20.12.2020 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» станом на 13.01.2025 складає 20 880,00 грн (а.с. 9). Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1653 від 02.11.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за період з 20.12.2020 по18.07.2021 загальний розмір заборгованості 20880,00 грн, яка складається з тіла кредиту- 4000,00 грн, відсотки по кредиту- 2400,00 грн, прострочені відсотки 14480,00 грн (а.с. 70-72). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Відповідно до ч.1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Згідно з частиною 5 статті 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону). Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством Відповідно до статті 12 цього Закону перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису. Судом встановлено, що Договір № 167951 від 20.12.2020 підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором KL7949. Зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. З урахуванням викладеного укладення договору, наявність електронного підпису підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК). Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За таких обставин суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 000, 00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів в розмірі 16880,00 грн, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, сторони у Договорі № 167951 від 20.12.2020 сторони узгодили строк кредитування 30 днів, дату повернення кредиту 18.01.2021. Отже, Кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 30 днів. Визначений у п. 1.3. Договору розмір процентної ставки становить 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Слід зазначити, що право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 05.04.2023 № 910/4518/16. Разом з цим, нарахований первісним кредитором розмір процентів перевищує встановлений договором строк користування коштами, поза межами якого проценти не нараховуються. Так розмір процентів, на які має право позивач становить 2400,00 грн (4 000, 00 грн. * 2 % * 30 днів). При цьому, як вбачається з Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 167951 від 20.12.2020 у ньому наявний графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де сума кредиту становить 6 400, 00 грн., з яких 4 000, 00 грн - сума кредиту, 2400,00 грн - нараховані проценти за користування кредитом (а.с.17). Суд звертає увагу позивача на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК у розмірі, встановленому законом або договором. У п. 128 вказаної вище постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. Суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). У даному випадку, пункт 2.3. кредитного договору розташований в розділі, яким врегульовано правомірну поведінку сторін («Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором»), водночас кредитний договір містить окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника («Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів»). Позивачем заявлено до стягнення заборгованість з процентів за період поза межами строку кредитування саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Позивачем не надано доказів пролонгації строку кредитування. Враховуючи наведене та зміст заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника процентів, передбачених кредитним договором, поза межами строку кредитування. Таким чином, право Кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. За таких обставин судом приймаються доводи представника відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, у розмірі 2400,00 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4000, 00 грн та заборгованість за процентами в розмірі 2400,00 грн, разом 6400,00 грн. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №36890 від 24.03.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.32). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 20880,00 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 6400,00 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 30,65 % (6400,00х100: 20880,00) = 30, 65 % Оскільки, вимоги позивача задоволено на 30,65 % то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 742,46 грн (2422,40 х 30, 65 % = 742,46). Щодо витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представник позивача просить суд стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 09.06.2025 на суму 10500,00 грн у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Пархомчуком С. В. (зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 167951 від 20.12.2020 - 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики - 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи - 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції -500, 00 грн), платіжна інструкція № 39409 від 09.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С. В. 10 500,00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, рахунок № 09.06.2025-25 від 09.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С. В. правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 у сумі 10500,00 грн (а.с. 12-13,14,57,61,62). Представником відповідача подано заяву про зменшення витрат на правову допомогу. Представник відповідача обґрунтовує свою позицію тим, що при визначенні розміру відшкодування за надання юридичних послуг необхідно враховувати, що справа не складає значного публічного інтересу і не є складною Окрім того, справа розглядається протягом не значного періоду часу. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн значно завищені. З урахуванням вищевикладеного представник відповідача просить зменшити розмір витрат на правову допомогу. Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат; -обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; -ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що відповідна заява була зроблена до завершення дебатів. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для його зміни, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація й досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням між адвокатом і клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною згодою. Суд не має права змінювати його або втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням фактичності витрат і обґрунтованості їх суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, у контексті розподілу судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, з урахуванням фактичності та необхідності таких витрат. Подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід: витрати мають бути фактичними, неминучими та обґрунтованими (mutatis mutandis, справа "East/West Alliance Limited v. Ukraine", заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що визначений гонорар є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи та витрачений адвокатом час. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи репутаційні чи публічні аспекти. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, як зазначено у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04, п. 268), витрати мають бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ВС від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом; пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість і пропорційність предмета спору; ціну позову; значення справи; вплив на репутацію; публічний інтерес; поведінку сторін; наявність дій щодо досудового врегулювання. У постанові ВС від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати гонорар, суд має право оцінювати вартість правничої допомоги за критеріями співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказано: суд може не присуджувати стороні повне відшкодування витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх надмірність. При цьому рішення суду має містити чітку мотивацію які саме витрати не підлягають компенсації і чому. Гонорар в розмірі 10500,00 грн визначений адвокатом за зустріч та консультацію про судове врегулювання спору щодо захисту інтересів ТОВ «ФК ФЕШ ТУ ГОУ», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та моніторинг практики, подання до суду заяв, клопотань, складення процесуальних документів, канцелярські витрати. Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребується ґрунтовного тривалого аналізу доказів та значного часу на виготовлення позовної заяви та подання позовної заяви. Тому таки витрати суд вважає завищеними. Тому,

Outcome: partial