Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

ТОВ "Свеа фінанс" через свою представницю - за довіреністю Паладич А. О. звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1701843 від 17.08.2024 в сумі 45 374,99 грн. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 17.08.2024 між ТОВ "Селфі кредит" та [PERSON] було укладено договір № 1701843 про надання споживчого кредиту. Позичальниця була ідентифікована в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора. 17.08.2024 позичальниця, попередньо ознайомившись із пропозицією укласти електронний договір (оферту) шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС кредитора, виразила однозначну згоду з умовами договору. Після цього, 17.08.2024 сторони, шляхом обміну електронними повідомленнями, уклали договір, який був підписаний позичальницею одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору ТОВ "Селфі кредит" надало позичальниці кредит в гривні, а позичальниця зобов`язувалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним. Кредит надано строком на 364 дні, стандартна процентна ставка - 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредитування. ТОВ "Селфі кредит" надало позичальниці кредит в сумі 11 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картку позичальниці № [NUMBER] , вказану нею при оформленні кредиту. Відповідачка частково погашала кредит, останній платіж нею було здійснено 02.09.2024 на суму 2 640,01 грн. 24.02.2025 року між ТОВ "Селфі кредит" та ТОВ «Свеа фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого до ТОВ «Свеа фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки. Відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, у зв`язку із чим заборгованість перед позивачем становить 45\~374,99 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10 999,99 грн, заборгованості за відсотками 28\~875,00 грн, пеня 5 500,00 грн. Наведені обставини стали підставою звернення до суду, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачка відзив на позов не надала, відповідно, вона не скористалася своїм правом подання відзиву у встановлений відповідно до ухвали про відкриття провадження строк. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно статті 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. З наданих суду письмових доказів установлено, що 17.08.2024, шляхом обміну електронними повідомленнями, між ТОВ "Селфі кредит" та [PERSON] був укладений договір № 1701843 про надання споживчого кредиту. Указаний договір був підписаний позичальницею одноразовим ідентифікатором Н066. Відповідно до п. 7.3. договору він уважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.3. Договору, а у випадку невиконання грошового зобов`язання до кінця строку його дії, продовжує діяти до повного виконання споживачем своїх зобов`язань. Згідно з умовами договору ТОВ "Селфі кредит" наддало позичальниці кредит у гривні, а позичальниця зобов`язувалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним. Кредит надано строком на 364 дні, стандартна процентна ставка - 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредитування. Пунктом 6.4. договору сторони узгодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі1 650,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 121,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. ТОВ "Селфі кредит" надало позичальниці кредит в сумі 11 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картку позичальника № [NUMBER] , вказану нею при оформленні кредиту (п. 2.1. договору). Факт видачі відповідачці грошових коштів підтверджується даними листа ТОВ "Пейтек" № 20250226-1067від26.02.2025 про перерахування17.08.2024 грошових коштів на платіжну картку клієнта № [NUMBER] від ТОВ "Селфі кредит" у сумі 11 000,00 грн. Отже, судом установлено, що договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор наддав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту. Прийняті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту ТОВ "Селфі кредит" виконало своєчасно і повністю, наддавши відповідачці кредитні кошти, відповідно до умов укладеного договору. Згідно із наданим розрахунком заборгованості за договором № 1701843 від 17.08.2024 року станом на 24.02.2025 кредитна заборгованість відповідачки становить 45 374,99 грн. З розрахунку встановлено, що відповідачка 02.09.2024 сплатила 2 640,00 грн відсотків за користування кредитом та 00,01 грн за тілом кредиту. Як передбачено п. 4.1. Договору ТОВ "Селфі кредит" має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення. Судом установлено, що 24.02.2025 між ТОВ "Селфі кредит" та ТОВ «Свеа фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого ТОВ "Селфі кредит" відступає ТОВ «Свеа фінанс» права вимоги, а ТОВ «Свеа фінанс» набуває таке право. Про оплату фінансування згідно договору факторингу свідчить платіжна інструкція № 9947 від 25.02.2025. Згідно з витягом із реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025 року, ТОВ «Свеа фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] за договором № 1701843 від 17.08.2024 у розмірі 45 374,99 грн, куди входить: заборгованість за тілом кредиту 10 999,99 грн, заборгованість за процентами 28\~875,00 грн, штраф 5 500,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що у зв`язку з не виконанням в повному обсязі взятих на себе зобов`язань відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 1701843 від 17.08.2024 у відповідачки утворилась заборгованість перед позивачем, що порушує права останнього та підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням ст. 16 ЦК України. Водночас,\~з розрахунку\~заборгованості встановлено,\~щоТОВ «Селфі кредит» за період з 17.08.2024 (дата укладення договору) до 24.02.2025 (укладення договору факторингу) нараховувало відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 1,50 % в день. Нараховані за період з 17.08.2024 до 01.09.2024 (16 днів) відсотки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день сплачено відповідачкою 02.09.2024 у розмірі 2 640,00 грн, а також сплачено 00,01 грн в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. За період з 03.09.2024 до 24.02.2025 (175 днів) нараховані відсотки за користування кредитом за ставкою 1,50 % на день у сумі 28\~874,99 грн. Однак, ураховуючи п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачений максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % та ч. 5\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~яким передбачений\~максимальний розмір\~денної процентної\~ставки,\~розрахованої відповідно\~до частини\~четвертої цієї\~статті,\~не може\~перевищувати 1\~%.Натомість у спірних правовідносинах нарахування за період користування кредитними коштами з 20.08.2024 до 24.02.2025 позивачем проведено за денною ставкою у розмірі 1,5 %, що не відповідає вимогам закону. За таких\~обставин судом\~встановлені підстави\~для проведення\~власного розрахунку\~заборгованості зі\~сплати процентів\~за період\~з 20.08.2024\~до 24.02.2025. Як слідує з наведених змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, відсотки нараховуються таким чином: -з 17.08.2024 до 19.08.2024 за ставкою 1,50 %/день ( 11\~000,00 грн х 1,50 %/дн х 3дн) = 495,00 грн; -з 20.08.2024 до 01.09.2024 за ставкою 1 %/день (11\~000,00 грн х 1,50 %/дн х 13 дн)= 1 430,00 грн, розраховано відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»; -з 02.09.2024 до 24.02.2025 за ставкою 1 %/день (10 999,99 грн х 1,00 %/дн х 175 дн) = 19\~250,00 грн, розраховано відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, під час розгляду справи судом установлено, що розмір простроченої заборгованості [PERSON] зі сплати процентів з урахуванням сплаченої суми становить 18\~535,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки (495,00 грн + 1430,00 грн +19\~250,00 грн 2 640,00 грн=18 535,00 грн). Також суд не погоджується із заявленою позивачем вимогою у частині стягнення штрафу, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За таких обставин, позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачки наявної заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 10\~999,99 грн., зі сплати процентів у сумі 18 535,00 грн, а всього 29\~534,99 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (65,10 %), стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~576,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial