Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024 в розмірі 44000,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 11.02.2024 між [PERSON] та ТОВ «Макс Кредит» був укладений Договір кредитної лінії №00-9622333 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач вказує, що відповідач погодилася з істотними умовами кредитного договору, а саме: із сумою кредиту, датою його видачі, строком надання коштів, розміром процентів, підписавши його шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 11.02.2024 ТОВ «Макс Кредит» здійснило переказ коштів через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку відповідача [NUMBER]. 17.12.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9622333 від 11.02.2024, що підтверджується витягом з реєстру боржників до цього договору. 02.04.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №020425-У. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №020425-У від 02.04.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 44000,00 грн. Позивач зазначає, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 44000,00 грн, з яких: 16500,00 грн - заборгованість по кредиту, 27500,00 грн - заборгованість по відсотках; а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн та судовий збір в сумі 2422, 40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано у АТ «Кредобанк» інформацію в підтвердження отримання відповідачем платіжної картки та кредитних коштів. 16 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №52558), згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Юніт Капітал». Відповідач, зокрема, вказує, що позивачем не надано належних доказів укладення кредитного договору №00-9622333 в електронній формі. У свою чергу, недоведення факту укладення сторонами договору №00-9622333 від 10.02.2024 свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідач зауважив, що надані до позовної заяви розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Щодо відступлення права вимоги вказав, що надані позивачем витяги з реєстру боржників виготовлені позивачем самостійно на власний розсуд. Крім того, умови договору суперечать Закону України "Про споживче кредитування" в частині нарахування процентів за денною процентною ставкою 2,47%, оскільки згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ХІ від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, тобто ще до укладення 10.02.2024 кредитного договору №00-9622333, встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Таким чином, вважає, що умови договору позики, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування оригіналу електронного доказу. 10 липня 2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі (вх. №60744), згідно яких представник позивача зазначає, що договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий Відповідачу в СМС-повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор № 70333 направлено Відповідачу 11.02.2024 о 01:19:48 на номер мобільного телефону вказаний нею при укладанні договору - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № 70333 введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 11.02.2024 о 01:20:00. При цьому, зазначений у вказаному договорі номер телефону [NUMBER] , за допомогою якого здійснювалася ідентифікація [PERSON] , шляхом направлення на зазначений номер одноразового ідентифікатору у вигляді смс-коду відповідач та його представник зазначали як контактний у відзиві на позов та клопотанні, поданих ними до суду. Крім того, в договорі зазначені персональні дані Відповідача, які в переважній більшості збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІБ, РНОКПП, місце проживання та номер телефону. Позивачем надано належні та допустимі документи, які свідчать про те, що 11.02.2024 між сторонами у встановленому законом порядку укладено договір №00-9622333 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 15000,00 грн. зі сплатою процентів строком на 360 календарних днів, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, твердження Представника Відповідача про відсутність підпису на Кредитному договорі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Кредитний договір підписаний Відповідачем з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо розміру заборгованості позивач зауважив, що сума заборгованості, заявлена Позивачем у позовній заяві, включає в себе не лише основну суму кредиту та нараховані проценти, але й нараховану комісію, яка чітко передбачена умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. Нарахування процентів здійснювалось в наступному порядку: В період з 11.02.2024 по 06.03.2024 - нарахування здійснювались за Зниженою процентною ставкою, тобто 15 000,00 грн. (тіло Кредиту)*0,98/100 = 147,00 грн в день (пункт 1.4.2. Договору). - В подальшому, Відповідач не здійснював жодних сплат, тому з 09.03.2024 по 28.06.2024 нарахування процентів розпочалось за Стандартною ставкою, тобто 15000,00 грн.(тіло Кредиту) * 2,47% = 370,50 грн в день. Посилання Представника Відповідача на прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" вважає помилковим, оскільки обмеження максимального розміру денної процентної ставки (1%) у перехідний період не застосовувалася. Разом з тим, позивач зауважив, що у розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» 28.06.2024 відображено списання процентів, що були нараховані неправомірно згідно чинного законодавства, починаючи з 23.04.2024 по 28.06.2024 включно. Так, вважає доводи відповідача про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості безпідставними, зважаючи, що власного розрахунку стороною не надано. Щодо заперечень відповідача стосовно правомірності набуття права вимоги, позивач вважає такі безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи зважаючи на наступне. Реєстри прав вимоги в межах договорів факторингу містять конфіденційну інформацію, що включає деталі щодо боржників, їхніх зобов`язань . При цьому чинне законодавство України не містить чітких вимог щодо форми витягів з реєстрів, які підтверджують перехід права вимоги за договорами факторингу. Наявні у матеріалах справи витяги з реєстрів прав вимоги за договором факторингу відповідають вимогам, встановленим законодавством України, оформлені у фізичній формі та мають усі необхідні реквізити, а саме: форму, назву, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитними договорами. Відтак позивачем належно і достатньо доведений факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», і в подальшому до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». 14 липня 2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Підодвірним Т.І. через систему «Електронний суд» подано до суду клопотання (вх. №61725) згідно якого останні просив залишити без розгляду додаткові пояснення позивача вказуючи, що чинним процесуальним законодавством не передбачено подання додаткових пояснень. При цьому, суд звертає увагу, що учасники справи (сторони, треті особи та їх представники) наділені спеціальними процесуальними правами та обов`язками, які надають їм можливість брати активну участь при розгляді справи. Положеннями частини 1 статті 43 ЦПК України визначено ряд процесуальних прав учасників справи, зокрема, право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Тобто учасники цивільної справи мають право подавати заяви, письмові пояснення по суті справи, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо їх подачі, відтак доводи сторони відповідача, викладені у клопотанні від 14 липня 2025 року, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а клопотання таким, що задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 11.02.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №00-9622333 у формі електронного документа з використанням електронного цифрового підпису. Згідно п. п. 1.1 - 1.3 Розділу 1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконувати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитної лінії 15000,00 грн; тип кредиту - кредитна лінія; цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) - на споживчі потреби; строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 05 лютого 2025 року. Пунктами 1.3.1, 1.5, 1.7, 1.8 договору визначено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 07 березня 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування кредитними коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 даного договору. Знижена процентна ставка становить 0,98% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовуються виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п.1.3 даного договору. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 1500,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 931.66%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладення Договору становить 892.68%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 149880,00 грн. Орієнтовна загальна вартість Кредиту з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладання Договору становить 144292,50 грн. Відповідно до п. 2.8 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту - 11 лютого 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 15000, 00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Сторонами договору також було погоджено та підписано графік платежів у якому визначено, що сума кредиту за договором становить 15000,00 грн, проценти за користування кредитом - 127792,50 грн, комісія за надання кредиту - 1500,00 грн, реальна річна процентна ставка - 892,68%, загальна вартість кредиту - 144292,50 грн. До відома [PERSON] доведено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором «52147». [PERSON] був ідентифікований ТОВ «Макс Кредит» та підписав договір кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024 за допомогою електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «70333», направленого 11 лютого 2024 року на номер телефону [PERSON] - [NUMBER] . Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, вказує, що позивачем не доведено факту укладення договору кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024. Водночас, як встановлено судом, вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «70333». Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. В даному випадку суд звертає увагу, що оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який нею особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа. Отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання договору між його сторонами та досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 23.12.2024 №1401/12 11 лютого 2024 року було успішно проведено транзакцію на суму 15000,00 грн на картку [NUMBER] , номер транзакції: 40760-72039-82164. Відповідно до виписки, наданої АТ «Кредобанк» на виконання ухвали суду від 30 травня 2025 року, 05 лютого 2024 року на платіжну картку, емітовану на ім`я [PERSON] було зарахування коштів у сумі 15000,00 грн. Не заперечує обставину отримання коштів і відповідач. Позивач вказує на неналежне виконання позичальником умов договору. Із детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», слідує, що станом на 17 грудня 2024 року заборгованість за кредитним договором №00-9622333 від 11.02.2024 становить 44000,00 грн, з яких: 15000,00 грн -сума заборгованості за основним зобов`язанням, 27500,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами за період з 11 лютого 2024 року по 28 червня 2024 року, 1500,00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями. 17 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Макс Кредит» укладений договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передати (сплатити) клієнту суму фінансування. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню бо боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників- підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.2 Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн). Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід відбувається у дату відступлення прав вимоги (п. 2.5 Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн). Датою відступлення прав вимоги є робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (розділ 1 Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн). Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року, містить інформацію про кредитний договір №00-9622333 від 11 лютого 2024 року, укладений із [PERSON] із зазначенням загальної суми заборгованості в розмірі 44000,00 грн. 17 грудня 2024 року сторонами договору факторингу підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року. Факт оплати відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року підтверджується платіжними інструкціями №335 від 26 грудня 2024 року, №342 від 27 грудня 2024 року, №358 від 06 січня 2025 року. 02 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу №020425-У, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню бо боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.2 Договору факторингу №020425-У). Права вимоги вважають прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акта прийому-передачі реєстру боржників відповідно до додатку№2 (п. 1.5 Договору факторингу №020425-У). Витяг з Реєстру боржників від 02 квітня 2025 року до Договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року містить інформацію про кредитний договір №00-9622333 від 11.02.2024, укладеного із [PERSON] , із загальною сумою заборгованості в розмірі 44000,00 грн. 02 квітня 2025 року між сторонами вказаного договору факторингу підписаний акт прийму-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року. Факт оплати відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №020425-У від 02 квітня 2025 року підтверджується платіжною інструкцією №415 від 14 квітня 2025 року. Договори факторингу є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Наразі відповідач доказів щодо сплати заборгованості, зокрема первинному кредитору не надав. Отже до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право кредитора за кредитним договором договір №00-9622333 від 11.02.2024, що підтверджується дослідженими доказами. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9622333 від 11.02.2024 слідує, що станом на 07 травня 2025 року заборгованість складає 44000,00 грн, з яких: 16500,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 27500,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем кредиту за договором кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024 в сумі 15000,00 грн. Позивач же просить стягнути заборгованість в сумі 44000,00 грн, з яких: 16500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 27500,00 грн - заборгованість по процентах. Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту». Так, п. 1.5 вищевказаного кредитного договору визначено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 1500,00 гривень. Слід відмітити, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Однак, суд звертає увагу, що комісія - це плата за послуги, пов`язані, в даному випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб. Тобто, правова природа комісії і тіла кредиту є різною. Зі змісту позовних вимог слідує, що сума заборгованості за комісією за надання кредиту, визначена саме як заборгованість по тілу кредиту. Водночас судом установлено, що тіло кредиту становить 15000,00 грн, а з вимогами про стягнення комісії позивач не звертався, а тому підстави стягнення заборгованості за комісією не є предметом спору. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами. Щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Позивач здійснював нарахування процентів, застосувавши у період з 11.02.2024 по 06.03.2025 знижену процентну ставку в розмірі 0,98% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, а в подальшому - стандартну процентну ставку в розмірі 2,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі №462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Враховуючи вказану позицію, а також норми Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає за можливе визначити розмір заборгованості по процентам, які підлягають стягненню з відповідача. Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %. Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Зі змісту пп. «а» п. 7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про законотворчу діяльність» вбачається, що перехідні положення нормативно-правового акта - це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом. Слід зауважити, що до укладення кредитного договору 11 лютого 2024 року відносини між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] жодним чином не регулювались, адже не існували, тому оскільки кредитний договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором після набрання 24 грудня 2023 року чинності змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки у розмірі 1%, п. 17 Перехідних положень вказаного закону не підлягає застосуванню до зобов`язальних правовідносин, що склалися між ними. Отже, передбачений у кредитному договорі №00-9622333 від 11.02.2024 розмір відсотків за користування кредитом - 2,47 % на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку. При цьому, суд погоджується із нарахування відсотків у період з 11 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року за відсотковою 0,98%, тобто 15000,00 грн х 0,98% х 25 днів = 3675,00 грн. Водночас нарахування відсотків у розмірі 2,47 % за подальший період, з 07 березня 2024 року по 28 червня 2024 року, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку: 15000,00 грн х 1% х 114 днів (з 07 березня 2024 року по 28 червня 2024 року (по дату, на яку проведені нарахування))= 17100,00 грн. Тобто, заборгованість за відсотками за період з 11 лютого 2024 року до 28 червня 2024 року (по дату, на яку проведені нарахування та заявлені вимоги), яка розрахована, виходячи із максимально допустимого розміру денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування» становить 20775,00 грн (3675,00 грн + 17100,00 грн), яка і підлягає стягненню з відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії №00-9622333 від 11.02.2024 в розмірі 35775,00 грн, з яких: 15000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20775,00 грн - заборгованість за відсотками. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1969,58 грн судового збору (судовий збір визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати, склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial