Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

23.06.2025 року позивач в особі свого представника за довіреністю засобами електронного суду звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 31855,00 грн. заборгованості, яка складається із 16677,50 грн. - заборгованості за кредитом та 15177,60 грн. - заборгованості за процентами за кредитним договором від 13.01.2022 року строком на 24 місяці, а також судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та 5000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у позивача належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 21.07.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін із поданням усіх заяв по суті позову з повідомленням відповідача засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання та через офіційний веб-сайт судової влади (а.с.33-34). Вказану ухвалу позивач та його представник отримали засобами електронного суду, а відповідач засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання (а.с.40) та через повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.35). Заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. 20.11.2025 року представник позивача дві засобами електронного суду надав ідентичну заяву про прискорення розгляду справи (а.с.41, 43). Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 13.01.2022 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №20220113726738 строком до 12.01.2024 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 17001,60 грн. у позивача, який включав безпосередньо грошові кошти у розмірі 12000,00 грн., авансові проценти у розмірі 1200,00 грн., які сплачувалися при отриманні кредиту на підставі п.1.3 та 3.4 договору та 3801,60 грн. - страховку у страховика позивача ТДВ «Арсенал лайф» щодо життя відповідача у порядку п.2.1 кредитного договору, які позивач утримував у відповідача при підписанні договору за згодою відповідача (а.с.8, зворотній бік - 9, 11). Гроші були перераховані відповідачу позивачем у сумі 12000,00 грн. 13.01.2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією №944222 від 13.01.2022 року, проведену через АТ «Сенс банк» (а.с.15). Відповідач під час дії договору здійснив 15.02.2022 року єдиний платіж на суму 1385,00 грн. 15.02.2022 року, після чого жодних платежів на користь позивача не здійснював. Відповідно до п.п.4.3.1.,4.3.2 кредитного договору відповідач зобов`язувався погашати суму кредиту (чергового платежу), нарахованих процентів та інших платежів на умовах договору в порядку та дати внесення, визначені в п. 1.5 договору. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості (а.с.16) позивач провів з урахуванням строку дії договору, врахувавши єдиний платіж з боку відповідача від 15.02.2022 року та застосувавши проценти у розмірі, які відповідають нормам укладеного договору з урахуванням погодження відповідача на сплату за рахунок кредитних коштів страхування власного життя та сплату первинних авансових процентів у відповідному розмірі, а тому в частині тіла кредиту та нарахованих процентів суд розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, приймає та вважає його таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та умовам укладеного між сторонами договору на час укладання та дії відповідного договору. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 07.04.2025 року укладено договір №07/04/25 про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням «Деналі», відповідно до якого сторони погодили надання позивачу правничої допомоги (а.с.26-28). 17.06.2025 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Деналі» було укладено додаткову угоду №2 до договору №07/04/25 про надання правової допомоги від 07.04.2025 року, відповідно до якої сторонами погоджено надання правової допомоги при стягненні заборгованості з фізичних осіб, зокрема і щодо відповідача (п.12 п.1 Додаткової угоди №2)(а.с.23). Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2025 року адвокатське об`єднання «Деналі» передало, а позивач прийняв роботи із складання позовної заяви щодо відповідача на суму 5000,00 грн. (а.с.18). Вказані кошти були оплачені позивачем АО «Деналі» 19.06.2025 року по платіжній інструкції №9420979 (а.с.19), тобто вказані витрати позивачем були понесені. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved