Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

22.08.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою з урахуванням уточнень, в якій просить визнати спільним майном подружжя автомобілі Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , та Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Peugeot\~Expert,\~2008\~року випуску,\~об`єм двигуна\~1997\~см.\~куб.,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] та на автомобіль Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за ним право власності на автомобіль Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль Volkswagen\~Gross\~Polo,\~2008\~року випуску,\~об`єм двигуна\~1390\~см.\~куб.,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , залишити у власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він з [PERSON] перебував у шлюбі з 20.08.2011 року, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.04.2023 року по справі №621/377/23 було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано рухоме майно, а саме: 17.05.2019 року - транспортний засіб Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , та 10.04.2019 року - транспортний засіб Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на дані транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №31/4-1249-26аз-2013 від 20.04.2023 року Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області. Оскільки постало питання про поділ майна, [PERSON] запропонував [PERSON] поділити автомобілі відповідно до того порядку, яке наразі склалося, а саме: залишити позивачу [PERSON] транспортний засіб Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , а транспортний засіб Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , - залишити відповідачу [PERSON] . Проте відповідач відмовилася в добровільному порядку вирішувати дане питання. Оскільки домовленості про укладення договору про поділ спільної сумісної власності подружжя не досягло, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 27.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Регіональному сервісному центрі МВС в Харківській області інформацію щодо транспортних засобів Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, та Peugeot Expert, 2008 року випуску. 07.04.2025 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, до якої також було залучено відповідь на виконання ухвали суду від 26.02.2025 року. Ухвалою суду від 09.04.2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] та відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.06.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Сергієнко С.М. не з`явилися. 19.11.2025 року представник позивача надала заяву, якою просила проводити судове засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, окрім того просила винести заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~у відповідності\~до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ході судового розгляду встановлено, що з 20.08.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області по справі №621/683/23 від 05.04.2023 року був розірваний. Так, позивач стверджує про те, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано майно, яке є спільною власністю подружжя. З письмової інформації Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №1249 (ТСЦ МВС №1249) №31/4-1249-26аз-2023 від 20.04.2023 року вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 18.04.2023 року на вказану у запиті [PERSON] зареєстровано наступні транспортні засоби: 17.05.2019 року в ТСЦ МВС №6347 Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб.; 10.04.2019 року в ТСЦ МВС №6347 Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.05.2019 року [PERSON] є власником транспортного засобу Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту №02/09 про оцінку транспортного засобу, складеного 12.09.2023 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість автомобіля Peugeot Expert, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , на дату оцінки, з технічної точки зору, складає 165614 гривень 00 копійок. Відповідно до звіту №01/09 про оцінку транспортного засобу, складеного 12.09.2023 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість автомобіля Volkswagen Gross Polo, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , на дату оцінки, з технічної точки зору, складає 168234 гривень 00 копійок. З відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) (РЦС ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях) №31/32 від 28.02.2025 року, вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , станом на 28.02.2025 року зареєстровано: 10.04.2019 року автомобіль Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; 17.05.2019 року автомобіль Peugeot Expert, реєстраційний номер [NUMBER] . Стаття 57\~СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя ( тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя), визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13). Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Судом установлено, що на ім`я відповідача [PERSON] 10.04.2019 року проведено реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , а також транспортного засобу Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено належними та допустимими доказами. Обставини щодо придбання зазначених автомобілів у період шлюбу та за кошти спільного сімейного бюджету сторонами не оспорювалися. Також не оспорювалася і вартість вказаних транспортних засобів. Клопотань щодо проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи сторони суду не заявляли. Отже, презумпцію віднесення придбаних під час шлюбу транспортних засобів до спільного майна подружжя не спростовано, тому суд дійшов висновку, що автомобілі Peugeot\~Expert,\~2008\~року випуску,\~об`єм двигуна\~1997\~см.\~куб.,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~ та\~Volkswagen\~Gross\~Polo,\~2008\~року випуску,\~об`єм двигуна\~1390\~см.\~куб.,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст.\~365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що майно було придбано сторонами в період їхнього шлюбу, відповідач до судового засідання не з`явилася, та не висловила свої вимоги щодо поділу спільного майна, суд приходить до висновку, що слід провести розподіл спільного сумісного майна подружжя у спосіб, запропонований позивачем, а саме фактичного користування, визнавши за позивачем право власності на автомобіль Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , а автомобіль Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , залишити у власності відповідача. У відповідності до ст.\~365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Таким чином вимоги позивача [PERSON] про визнання автомобіля Volkswagen Gross Polo, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1390 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля Peugeot Expert, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також припинення права спільної власності на це майно та поділ майна цього майна підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved