Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Каховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позову посилалася на те, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Каховської міської ради від 19.12.2002. Право приватної власності на зазначений житловий будинок за позивачем зареєстровано у Каховському державному бюро технічної інвентаризації за номером 7818 і записана у реєстрову книгу №31. У зв`язку зі збройною агресією рф та окупацією м. Каховка, з метою отримання компенсації за знищену або знищену будівлю позивач звернувся до державного реєстратора. Останнім з метою підтвердження інформації про зареєстроване право власності на домоволодіння в БТІ м. Каховка був направлений запит до КП «Херсонське БТІ», за відповіддю якого надати інформацію щодо реєстрації майна немає змоги, оскільки майно територіально підпорядковано Каховському БТІ, яке знаходиться на ТОТ. На підставі відповіді БТІ державним реєстратором було відмовлено у здійсненні реєстрації права власності. Оскільки дане рішення реєстратора унеможливлює отримати компенсацію за пошкоджене/знищене майно, позивач просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив про відсутність заперечень щодо позовних вимог. За ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Житловий будинок та надвірні будівлі розташовані за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домобуділю, виданого Каховською міською раду від 24.01.2002. На звороті зазначеного вище свідоцтва міститься інформація про те, що вказаний у цьому документі житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності Каховським ДБТІ за №7818 та записано до реєстрової книги за №31. Згідно з технічним паспортом, домобудівля, розташована за адресою: [ADDRESS] складається з двохповерхового житлового будинку та надвірних будівель, а саме: житлового будинку літера «А»; ганку літера «а»; підвалу підлітера «А»; мансарди надлітера «А»; сарай-літня кухня літера «Б»; огородження № 1-3 та споруди № 2-6. Загальна площа житлового будинку з підвалом та мансардою складає 376,2 кв. м.: підвал 113,5 кв. м.; мансарда 63,8 кв. м.; приміщення будинку з яких: житлові кімнати (5 од.) 94,6 кв. м., допоміжні кімнати 88,1 кв. м.; сходи 16,2 кв. м. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та рішенням державного реєстратора №71405777 від 02.02.2024 було зупинено розгляд заяви через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. Рішенням державного реєстратора №71584555 від 14.02.2024 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. Стаття 392 ЦК України\~визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4\~ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період із січня 2002 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачами на спірне майно у зв`язку з місцезнаходженням КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» на тимчасово окупованій території, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачами, створили ситуацію, при якій позивачі не можуть реалізовувати свої правомочності як власники майна. В той же час,\~Конституція України\~у\~статті 41\~гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі\~статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме,\~статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власники втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в них документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявне свідоцтво про право власності майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved