Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» звернулось до Народицького районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 10775 гривень 95 копійок, 2422 гривні 40 копійок витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №460219222 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, направив заявку на отримання кредитних коштів, у відповідь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сформувало і надало відповідачу для ознайомлення Договір кредитної лінії №460219222, який позивач підписав шляхом введення одноразового ідентифікатора. Того ж дня, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало відповідачу кошти у сумі 13600 грн, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Загальна сума заборгованості за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року, на момент подання позовної заяви, становить становить 10755 гривень 95 копійок, з яких: 9181 гривень 07 копійок заборгованість по тілу кредиту та 1594 гривень 88 копійок заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. Зазначав, що право вимоги за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року було послідовно відступлено. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило вимоги за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», яке, в свою чергу, уклало договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року перейшло до останнього, й який, в свою чергу уклав договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року перейшло до позивача. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились; представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі; представник відповідача, у надісланому 11 листопада 2025 року до суду відзиві просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не долучено доказів, які б свідчили про правомірність передачі прав грошової вимоги. У відповіді на відзив від 13 листопада 2025 року представник позивача висловив думку про необґрунтованість доводів представника відповідача, зазначених у відзиві на позов, та зазначив, що підтвердженням укладання договору факторингу є факт підписання реєстрів прав вимоги. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладений кредитний договір №460219222, згідно умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 13 600 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів з можливістю пролонгації. Зазначені обставини представником відповідача у надісланому до суду запереченні не оспорюються та підтверджуються заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 10 лютого 2022 року (а.с.78), договором кредитної лінії №460219222 від 10 лютого 2022 року (зворотній бік а.с.53-61), паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №460219222 від 10.02.2022 року (а.с.52-53) й квитанцією від 10 лютого 2022 року (а.с.67). Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на таке. Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено 10 лютого 2022 року, тобто більш ніж через 3 роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Право вимоги та його предмет до [PERSON] було індивідуалізовано та вказано лише у реєстрі прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року, отже у такому вигляді його не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору факторингу мало би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 10 лютого 2022 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір з [PERSON] та його розмір. Лише 23 лютого 2024 року на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року ТОВ "Таліон Плюс" передало фактору ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з [PERSON] в даний пакет не могло входити. Таким чином, позивач ТОВ "ФК "ЕЙС" не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №460219222 від 10 лютого 2022 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ "Таліон Плюс" передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору №460219222 від 10 лютого 2022 року. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 23 лютого 2024 року та від 29 травня 2025 року. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок, який за правилами статті 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed