Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Кухта Ольга Василівна, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, [INFO] , про визначення місця проживання малолітніх дітей, згідно з якою просить: визначити місцем проживання малолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання матері [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 22 вересня 2012 року, між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис 348, було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилося троє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Одруження із [PERSON] виявилося невдалим, а тому рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року, шлюб між ними розірвано. Малолітні діти: донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , постійно проживають із позивачем, отримують всі блага, які необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку дітей, що й зумовило звернення позивача до суду із цим позовом. Згідно ухвали від 11.07.2024 рок було відкрите провадження у справі № 303/10489/24 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Кухта Ольга Василівна, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у цій справ у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [INFO] ( [ADDRESS] ). 03.12.2024 року від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 25.07.2024 року. 21.04.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява від 18.04.2025 року згідно якої він просить зупинити провадження у справі у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних сил України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, до припинення перебування відповідача у складі Збройних сил України або інших утвореннях відповідно до закону. За ухвалою від 01.07.2025 року судом було у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі - відмовлено на підставі ч.2 ст. 252 ЦПК України; закрите підготовче провадження у справі № 308/10489/24 та призначено справу до судового розгляду по суті у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53, зал судового засідання) на 18 вересня 2025 року на 15 год. 20 хв. У судове засідання 18.09.2025 року на 15 год. 20 хв. сторони не прибули, представник відповідача подала до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи та надання справи задля ознайомлення, яке було задоволене судом, судовий розгляд справи відкладений на 03.11.2025 року на 15 год. 00 хв., проте представником відповідача було повторно подане клопотання про відкладення розгляду справи, яке також було задоволено судом, розгляд справи відкладений на 01.12.2025 року на 14 год. 00 хв., проте і на це судове засідання відповідач та/або його представник не прибули, причини неприбуття суду не повідомили. Позивач у судове засідання 01.12.2025 року не з`явилась, проте від її представника - адвоката Кухти О.В. надійшла заява від 01.12.2025 року про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлений. 30.10.2025 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення його відрядження, проте, суд не вбачає підстав задля такого відкладення, оскільки справа перебуває у провадженні судді із 11.07.2024 року і відповідач мав достатньо часу задля залучення представника і подання до суду доказів та зустрічного позову, проте не вчинив жодної дії задля їх подання, відтак суд вважає такі дії відповідача безпідставним затягуванням розгляду справи, що є неприпустимим. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву від 03.12.2024 року про розгляд справи у їх відсутності. Представник [INFO] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Судове засідання у справі було призначене на 01.12.2025 року на 14 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, за заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2022 року у справі № 308/9944/22, за наслідками розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, було позов [PERSON] - задоволено частково. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 вересня 2012 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського управління юстиції в Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 348. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3 000,00 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому судом було встановлено, що 22.09.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського управління юстиції в Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис №348, що стверджується долученим до справи оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.09.20212 року. Від у сторін є спільні малолітні діти: -донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; -донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; -син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На момент розгляду справи сторони проживають окремо. Зазначене рішення не було оскаржене у апеляційному порядку та набуло законної сили 26.12.2022 року. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак суд вважає встановленими факти перебування сторін у шлюбі, його розірвання та наявності у них трьох спільних дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , та такими, що не підлягають доказуванню у цій справі. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2024 року у справі № 308/10491/24 було позовну заяву представника позивача [PERSON] адвоката Кухта Ольги Василівни до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дітей задоволено частково; змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року у справі 308/9944/22 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили. При цьому судом першої інстанції було встановлено, що визначений судом розмір аліментів є замалим для матеріального забезпечення дітей, а тому призначені судом аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно є недостатніми. Відповідач заявлені вимоги не визнав. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, а також відсутні відомості тяжкого матеріального становища та докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а тому виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси дітей сторін, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, обоюдного обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд погоджується зі позивачем, щодо необхідності збільшення сплачуваного розміру аліментів. Разом з тим, вважає, що визначення позивачем розміру аліментів 10 000 гривень на кожну дитину, є необґрунтовано завищеним, визначаючи вказаний розмір позивач посилається, на значне покращення матеріального становище відповідача, однак суд враховує, що таке покращення відбулось через військову службу відповідача. представлена суду довідка про його доходи свідчить про те, що дохід [PERSON] , є мінливим, не стабільним та за деякий період цей дохід складає значно меншу суму ніж розмір аліментів, який просить стягнути позивач. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року до 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів відповідає встановленому аб.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальному розміру аліментів на одну дитину, вимогам Закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування кожної дитини сторін по справі, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх малолітніх дітей. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.11.2024 року у справі № 308/10491/24 апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] - було залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2024 року - залишено без змін. При цьому судом апеляційної інстанції було зазначено, що як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, матеріальне становище відповідача, порівняно з листопадом 2022 року - часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів по 3000 грн на кожну дитину - покращилось. Найменша сума, яка була нарахована відповідачу з червня 2023 року, становила 31233,95 грн. Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим доводам, які були викладені у відзиві на позовну заяву та стосуються тієї суми аліментів, які позивач просила стягнути - по 10000 грн на одну дитину, що склало би 30000 грн. на місяць Стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів на утримання трьох дітей становить сукупно 15000 грн. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості 50 відсотків. Визначена судом сума не перевищує 50 % доходу відповідача. Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та, відповідно, зміну визначеного рішенням суду розміру аліментів, збільшивши такий до 5000 грн на кожну дитину щомісячно. У цій справі між сторонами виник спір про визначення місця проживання трьох спільних дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Мати вважає, що наявні всі підстави задля визначення місця проживання дитини із нею. Як зазначено у ч. 1, 6 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради за заявою позивача надала висновок від 25.07.2024 року № 582/17/01-19, за яким розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їхньою матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. При цьому органом опіки було встановлено, що 10.07.2024 року громадянка [PERSON] , [INFO] , звернулася до Центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради із заявою щодо надання висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . У даній заяві зазначено, що діти постійно проживають разом з нею, отримують всі блага, які необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку дітей. В ході проробленої роботи встановлено, що мати дітей гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. За цією ж адресою проживають та зареєстровані її діти: доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Все це підтверджується Актом обстеження умов проживання від 12.07.2024 року. Акт обстеження складений 12.07.2024 року за адресою: [ADDRESS] , вказує на те, що умови проживання в квартирі добрі. Дане житло складається з трьох житлових кімнати, кухні та ванної. Санітарно-гігієнічний стан квартири на належному рівні. В квартирі є всі комунальні зручності (світло, вода, газ) та газове опалення. Квартира забезпечена сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей в квартирі створено належні умови. У малолітніх є окрема кімната, в якій облаштовано окремі спальні місця, робочий стіл, шафа для одягу, одяг та взуття по сезону, шкільне приладдя та продукти харчування. Стосунки, традиції в сім`ї - традиційні, доброзичливі. Під час обстеження умов проживання, з мамою дитини проведено бесіду та з`ясовано, що вона має намір визначити місце проживання дітей разом з собою, так як після розлучення і по теперішній час діти проживають разом з нею. Відповідно до Акту оцінки потреб 12.07.2024 року № 436, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, батьківський потенціал матері дітей, [PERSON] , знаходиться на належному рівні. Мати спроможна виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними. Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є ученицями 5-В класу Ужгородського ліцею № 8, що підтверджується довідками від 22.04.2024 року № 177 та № 178. Малолітній [PERSON] , [INFO] , виховується вдома. Батько дітей гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Питання надання висновку стосовно визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 16.07.2024 року. На засіданні було заслухано думку матері дітей щодо вирішення даного питання. Вона зазначила, що діти проживають разом з нею. Батько дітей на засідання комісії не з`явився, наразі він є військовослужбовцем. В телефонній розмові він заперечував проти визначенні місця проживання малолітніх дітей разом з їхньою матір`ю [PERSON] , [INFO] . Враховуючи інтереси дітей комісія одноголосно прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з їхньою матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] за адресою її місця проживання. Суду додатково, у якості доказів, позивачем був наданий договір купівлі - продажу квартири від 26.12.2018 року, який підтверджує факт придбання нею квартири за адресою [ADDRESS] та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26.12.2018 року № 151073046 на підтвердження реєстрації за позивачем цієї квартири на праві приватної власності. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батько, у якості доказів, надав суду лише підтвердження того факту, що він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді інструктора 3 навчального взводу у с. Тисовець Львівської області та періодично перебуває у відрядженнях. Проаналізувавши всі вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що враховуючи найкращі інтереси малолітніх дітей та той факт, що на цей час батько проходить військову службу та перебуває у відрядженнях, тобто не може безпосередньо виконувати свої обов`язки по належному вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, суду відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю трьох дітей, як це передбачено діючим законодавством, задля їх належного виховання та утримання. При цьому мати, позивач у цій справі, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітніх дітей, що було перевірено органом опіки та надано відповідний висновок. Судова практика свідчить про той факт, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. З урахуванням викладеного, суд не вбачає виняткових обставин задля визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком, тому позов слід задовольнити, визначити місцем проживання малолітніх дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання матері [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача, що у разі зміни обставин, які були встановлені судом у цій справі, сторони мають право у будь - який момент звернутися до суду із новим позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. Питання щодо розподілу судових витрат за позовом судом не вирішується, оскільки на дату звернення до суду із цим позовом позивач був звільнений від сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення з відповідача у такому випадку не передбачено ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved