Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Біліченко\~О.О., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (надалі ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 60\~000,00 грн. та стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначив, що в період з 2003 року по 2024 рік він працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді розливальник сталі. 30.04.2024 він звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.07.2025 № 8/64, виданого ДУ «Інститут медицини праці ім.. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м. Київ), йому встановлено професійні захворювання: хронічншийна С5,С6 ліворуч та поперекова L4-L5 радикулопатія ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2 ст.); хронічний бронхіт 2 ст., фаза неповної ремісії, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого другого) ст. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.09.2025 (форма П-4) професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (21 рік 00 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту шум, хімічні фактори, тощо, фактичні показники яких значно перевищують нормативні. Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24.07.2025 року. Згідно пунктів 11.1., 16, 17.1.6., 17.2.3., 17.2.4. Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/25/6220/В (рішення від 10.10.2025 р. № 52/25/6220/Р, складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) ступінь втрати професійної працездатності Позивача внаслідок професійних захворювань складає 60 (шістдесят) %, та визнаний особою з інвалідністю 3 групи. Позивач вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 60% з роботою на підприємстві відповідача. За таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, що він оцінює у 60\~000,00 грн., та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів, підтверджуючих провину підприємства щодо виникнення у нього професійного захворювання, натомість, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, присутні на його робочому місці, і він добровільно, без примусу погодився виконувати дорученому йому роботу; позивач під час роботи на підприємстві щорічно проходив періодичні медичні огляди та допускався відповідачем до виконання обов`язків, покладених на нього; протягом періоду роботи позивача на підприємстві та на момент звільнення були відсутні докази наявності у позивача професійних захворювань та/або доказів тривалих захворювань. Відповідач вважає, що стан здоров`я позивача обумовлений його власними діями/бездіяльністю, а такі причини виникнення професійного захворювання у нього як відсутність правових підстав для переведення на іншу роботу через відсутність скарг у позивача на стан здоров`я під час проходження ним періодичних медичних оглядів не залежать від відповідача. Наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З боку позивача не доведено, які самі дії/бездіяльність підприємства призвели до його моральних страждань. Визначений у даному випадку ступінь втрати професійної працездатності позивача на рівні 60% має тимчасовий характер та не є остаточним, як і встановлена позивачу 3 група інвалідності. Від представника\~позивача надійшла\~відповідь на\~відзив,\~згідно з\~якою він\~просить задовольнити\~позовні вимоги\~у повному\~обсязі.\~Додатково зазначено,\~що можлива\~обізнаність працівника\~із шкідливими\~умовами не\~нівелює обов`язки\~роботодавця щодо\~створення для\~працівників безпечних\~умов праці\~та не\~позбавляє його\~відповідальності за\~відсутність таких\~умов.\~Відсутність з\~боку позивача\~скарг жодним\~чином не\~впливає на\~чинність та\~вагомість висновків,\~встановлених Медичним\~висновком ЛЕК\~та Актом\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~(Форма\~П-4).\~Позивач не\~є спеціалістом\~з охорони\~праці та\~не володіє\~фаховими знаннями\~саме для\~того,\~щоб визначити,\~що порушуються\~умови праці.\~Ці порушення\~встановлені та\~підтверджуються доданими\~до позову\~документами.\~Таким чином\~спростовується позиція\~відповідача щодо\~відсутності провини\~з боку\~підприємства.\~Представник вважає\~за недоцільне\~надавати медичні\~документи на\~підтвердження будь-яких\~захворювань позивача,\~адже медичним\~висновком встановлено\~факти наявності\~саме професійних\~захворювань,\~що є\~достатнім доказом\~в рамках\~даного спору.\~Щорічні медичні\~огляди,\~що проводилися\~на підприємстві,\~жодним чином\~не впливають\~на чинність\~та вагомість\~висновків,\~встановлених Медичним\~висновком ЛЕК\~та Актом\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~(Форма\~П-4),\~а також\~не спростовують\~їх. Заявлена ціна позову в розмірі 60 000 грн. цілком співвідноситься з глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності та отримання ним інвалідності. При цьому Позивачем враховано, що причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є встановлена «Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4) наявність на його робочому місці на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту) та перевищення їх показників по ГДК. Від представника\~відповідача надійшли\~заперечення на\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~він просить\~у повному\~обсязі відмовити\~у стягненні\~з відповідача\~на користь\~позивача правничої\~допомоги,\~адже дана\~категорія справи\~не належить\~до категорії\~складних,\~сума майнових\~вимог є\~незначною,\~не впливає\~на репутацію\~сторони та\~не має\~публічного інтересу. Визначена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. є завищеною та неспівмірною з ціною позову 60000,00 грн. та з обсягом виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги типовість даної справи. Ухвалою судді від 24 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача адвокат Біліченко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Ніколенко М.М. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиву на позовну заяву. Також представник зазначив, що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити з підстав їх неспівмірності зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та документально підтверджено, що [PERSON] період з 2003 року по 2024 рік він працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді розливальник сталі. 30.04.2024 він звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 10). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.07.2025 № 8/64, виданого ДУ «Інститут медицини праці ім.. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініка професійних захворювань (м. Київ), йому встановлено професійні захворювання: хронічншийна С5,С6 ліворуч та поперекова L4-L5 радикулопатія ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (2 ст.); хронічний бронхіт 2 ст., фаза неповної ремісії, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого другого) ст. (а.с. 11). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.05.2025 (форма П-4) професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (21 рік 00 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК та ГДР. Пункт 9:\~Дата встановлення\~остаточного діагнозу\~за вказаними\~вище професійними\~захворюваннями 24.07.2025\~року. (а.с. 12-13). Згідно з п. 16, 17.2.3, 17.2.4 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 52/25/6220/В від 10.10.2025 наявна комбінована патологія зі стійкими помірними функцій ними порушеннями обмежує здатність до пересування та трудової діяльності 1 ст. Встановлена 3 група на 1 рік згідно постанови № 1338 від 15.11.2024, згідно акту П-4 від 05.09.2025 професійне захворювання та згідно наказу № 420 від 05.06.2012 60 % втрати працездатності в т.ч. 35% - радикулопатія табл. 9 п.1.3.6., 20% хронічний бронхіт табл. 3 п. 6.2.2 та 5% приглухуватість табл. 2 п. 2.1 (а.с.\~14). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне задовольнити позов, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, у розмірі 60\~000,00 грн. Щодо оподаткування моральної шкоди. Відповідно п.п. 164.2.14 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, зокрема, сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Тому в рамках даної справи є вірним стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів. Подібний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 в рамках справи № 599/645/21. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 10\~000,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.. На підтвердження понесених позивачем витрат надані такі докази: копія ордера на надання правничої допомоги адвокатом Біліченком О.О., копія акта приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 06.11.2025, копія договору про надання правової допомоги від 18.08.2025, копія квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 06.11.2025 на суму 10\~000,00 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 17.10.2014 №10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), ціну позову та заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд враховує, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження та є типовою. Отже, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. Ураховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000,00 грн. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною позовною заявою, адже приписами вказаної норми визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Ціна позову в даній справі складає 60\~000,00 грн., відповідно 1 відсоток ціни позову становить 600,00 грн., що є меншим, ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, позивачеві необхідно б було сплатити судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на 100% у розмірі 60\~000,00 грн. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved