Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

У жовтні 2025 з позовом до суду звернувся [PERSON] який просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Мотивує тим, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою. Право користування квартирою сторонам було надано на підставі виданого ордеру на житлове приміщення. [PERSON] в квартирі фактично не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні квартири не бере. З огляду на це позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації. Ухвалою суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити, розгляд справи здійснити у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій позов визнав. Повідомив, що він дійсно за вказаною адресою давно не проживає. Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила розгляд справи здійснити у її відсутність. Судом установлено, що 12.11.1998 року на ім`я [PERSON] видано ордер на житлове приміщення №0118 по [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Актом про встановлення факту проживання підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає. Акт складений сусідами підтверджує, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає. Згідно довідки ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] . Рішенням Вінницької міської ради перейменовано вул. Квятека на вул. Миколи Ващука. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву відповідача щодо визнання позову, застосовуючи відповідні норми права, судом установлено, що у ході судового розгляду установлено, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі, тому суд вважає, що [PERSON] є таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги задоволено, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved