Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що домоволодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року у ньому проживали: голова двору - [PERSON] , дружина - [PERSON] та син [PERSON] . Відтак, кожен із них мав право власності на 1/3 частку будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частка спірного житлового будинку. Спадщину після померлого [INFO] [PERSON] позивач прийняла шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви, на підставі якої заведено спадкову справу. Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку спадкового майна. Оскільки зазначені обставини є перешкодою в оформленні її права на спадкове майно, тому позивач звернулася за захистом своїх прав до суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 06.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.10.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Вертіївської сільської ради у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі за наявними у справі доказами, поясненнями. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та норми права, які були застосовані Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої виконкомом Великокошелівським старостинським округом Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 24.03.2025 № 14/1-11/150, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживали: голова двору - [PERSON] , дружина - [PERSON] та син [PERSON] . Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15.04.1991 регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст. 4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок за [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15.04.1991 у ньому проживали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен із яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/3 частці. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно зі ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. [INFO] в с. Велика Кошелівка Ніжинського району Чернігівської області помер [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , увійшла 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 228 виконкому Великокошелівської сільської ради від 25 березня 2004 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на день смерті та протягом шести місяців за вищевказаною адресою була зареєстрована його дружина [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи № 129/2024, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася [PERSON] . Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 16 червня 2025 року державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Лихуті Вірі Панасівні відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку спадкового майна. Мотивована оцінка і висновки суду Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача, як спадкоємця майна померлого, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved