Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «ВД Транс» майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 30\~058,32 грн. В обгрунтування позову позивачка вказала наступне. 29.04.2024 року в місті Миколаєві по вул. Пушкінський, 6, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «DAF XF 105.410», р.н. [NUMBER] , зі спеціалізованим напівпричепом «MENSI» (цистерною), н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Власницею т/з «VOLKSWAGEN GOLF», р.н. [NUMBER] є [PERSON] . Власником т/з «DAF XF 105.410», р.н. [NUMBER] , зі спеціалізованим напівпричепом «MENSI» (цистерною), н.з. [NUMBER] є ТОВ "ВД Транс". Трансопртний засіб відповідачів був застрахований у ПАТ "НАСК "Оранта". Вина [PERSON] встановлена постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.05.2024 р. у справі №490/3781/24. Позивачка стверджує, що шкода її транспортному засобу нанесена у сумі 53770 грн. Звернувшись до страховика ПАТ "НАСК "Оранта", позивачка двома частинами отримала страхову суму: 3737,94 грн. Та 19973,74 грн, що загалом склало 23711,68 гривень. За такого, позивачка вказує, що оскільки всього майнова шкода спричинена в сумі 53770,00 грн, а виплачено було 23711,68 грн, то сума, яка заявляється до відповідачів в солідарному порядку складає: 53770 - 23711,68=30058,32 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Черенкової Н.П. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. 30.09.2024 року від представника ТОВ «ВД Транс» - Доник М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, в зв`язку з їх безпідставністю. При цьому, представником відповідача 2 вказав наступне. Вартість відновлювального\~ремонту,\~зазначена позивачем\~ 53\~770\~грн 00\~коп,\~повністю покривається\~страховою сумою\~згідно з\~полісом обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів.\~Після отримання\~позовної заяви\~у справі\~№ 490/3781/24\~до ПАТ\~«НАСК «ОРАНТА»\~було направлено\~адвокатський запит\~про надання\~копії страхової\~справи щодо\~виплати [PERSON] \~страхового відшкодування\~у зв`язку\~з настанням\~ДТП за\~участю транспортних\~засобів VOLKSWAGEN\~GOLF,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~та DAF\~XF\~105.410,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] .\~Листом від\~18.09.2024\~№ 09-02-17/10407\~ПАТ «НАСК\~«ОРАНТА» надало\~запитувані матеріали\~та повідомило,\~що виплату\~страхового відшкодування\~ [PERSON] \~було здійснено\~відповідно до\~ремонтної калькуляції\~від 06.06.2024\~№ С7701/24Н\~у загальному\~розмірі.\~Одночасно [PERSON] \~було роз`яснено,\~що у\~разі надання\~актів виконаних\~робіт зі\~станції технічного\~обслуговування та\~документів,\~що підтверджують\~дійсні витрати\~на відновлювальний\~ремонт (квитанції,\~чеки),\~а також\~транспортного засобу\~VOLKSWAGEN\~GOLF,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~на огляд\~представнику Страховика\~після проведеного\~ремонту,\~ПАТ «НАСК\~«ОРАНТА» буде\~проведено аналіз\~та можливий\~перегляд розміру\~страхового відшкодування\~страховій справі\~№ 24-14-7701. За такого, сторона відповідача 2 вважає, що заявлений позивачем розмір матеріального збитку знаходиться у межах суми страхового відшкодування згідно з полісом № АТ/4710293 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, у разі незгоди із сумою коштів, виплачених ПАТ «НАСК «ОРАНТА», [PERSON] належить звернутися за переглядом розміру відшкодування матеріального збитку саме до страховика. Натомість будь-які правові підстави для пред`явлення вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до [PERSON] та ТОВ «ВД Транс» у позивача відсутні. 04.10.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для пред`явлення вимог до відповідачів про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. 18.10.2024 року від представника позивачки - адвоката Головченко О.А. надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та залучення третьої особи, в якому просив про заміну неналежного відповідача належним відповідачем: ПАТ НАСК «Оранта», третьою особою залучити ТОВ «ВД Транс» виключивши його як відповідача та виключити в якості відповідача [PERSON] . Також, представником позивачки додано до клопотання уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь [PERSON] майнову шкоду, спричинену внаслідок ДТП у сумі 11759,32 грн, яка була відповідачем не доплачена. Ухвалою суду від 27.01.2025 року відкладено підготовче засідання, клопотання позивача про заміну відповідача та залучення третьої особи задоволено; замінено відповідачів [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВД Транс» на належного відповідача Приватне акціонерне товариство НАСК «Оранта»; залучено в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ВД Транс». Ухвалою суду від 07.04.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань зі сторони відповідача не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подав. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Судом встановлено, що постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.05.2024 у справі про адміністративні правопорушення № 490/3781/24 визнатно [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. У вказаній постанові, яка набрала законної сили, судом встановлено наступне. 29 квітня 2024 року о 15 годині 50 хвилин в місті Миколаєві по вулиці Пушкінський, 6, водій [PERSON] керував транспортним засобом «DAF XF 105.410», реєстраційний номер [NUMBER] , зі спеціалізованим напівпричепом «MENSI» (цистерною), номерний знак [NUMBER] , під час перестроювання з крайньої лівої смуги в крайню праву, не надав дорогу транспортному засобу «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалася в попутному напрямку, в крайній правій смузі, в результаті чого відбулось зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, тим самим [PERSON] порушив п. 2.3«б» 10.3 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники\~не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року). На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (див., зокрема, пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20). Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється. [PERSON] є власницею транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , власником транспортного засобу «DAF XF 105.410», реєстраційний номер [NUMBER] , зі спеціалізованим напівпричепом «MENSI» (цистерною), номерний знак [NUMBER] є ТОВ «ВД ТРАНС». Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAF XF 105.410», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до поліса №АТ/4710293. Згідно умов вищевказаного полісу, строк його дії з 13.09.2023 по 12.09.2024 р., страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160\~000,00 грн, франшиза 0,00 грн. 06.06.2024 року та 07.06.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено [PERSON] страхове відшкодування в загальній сумі 23711,68 грн. Як вбачається з відповіді ПАТ «НАСК «Оранта» на запит представника ТОВ «ВД Транс» від 18.09.2024 року та доданих до неї копій матеріалів зі страхової справи №24-14-70 щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Volkswagen Golf, д.р.н. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2024 р., виплату страхового відшкодування було здійснено відповідно до Ремонтної калькуляції № С7701/24Н- від 06.06.2024р. у загальному розмірі 23 780,46 грн. Разом з тим, Потерпілій особі було повідомлено, що у разі надання актів виконаних робіт зі станції технічного обслуговування та документів, що підтверджують дійсні витрати на відновлювальний ремонт (квитанції, чеки), також транспортний засіб Volkswagen Golf, д.р.н. [NUMBER] , на огляд представнику Страховика після проведеного ремонту, НАСК «ОРАНТА» буде проведено аналіз та можливий перегляд розміру страхового відшкодування по страховій справі № № 24-14-7701. Як вбачається з акту виконаних робіт №316 від 02.09.2024 р., складеного ФОП [PERSON] на суму 34721,00 грн та Акту виконаних робіт №26267 від 06.09.2024 року, складеного Автосервісом «КОМФОРТ» на суму 750,00грн, матеріальні збитки, завдані позивачці складають загальну суму 35471,00 грн. 16.10.2024 р. [PERSON] звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про доплату страхового відшкодування та з доданими вищевказаними Актами виконаних робіт. Доказів надання відповіді на вказану вище заяву ПАТ «НАСК «Оранта» не надано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15 зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 67 «Страхування» та главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, Законом України\~«Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч.1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17 зроблено висновок, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Судом встановлено, що позивачкою понесені витрати на ремонт пошкодженого автомобіля в сумі 35471,00 грн, що підверджується відповідними доказами. Разом з тим, ПАТ «НАСК «Оранта» виплачено 23711,68 грн, що є недостатньою сумою, яка б повністю відшкодувала б понесені [PERSON] витрати. За таких обставин, враховуючи неповну виплату відповідачем страхового відшкодування, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивачки по отриманню від відповідача страхового відшкодування, підлягає судовому захисту, а тому позов [PERSON] до\~ПАТ НАСК\~«Оранта» про\~відшкодування майнової\~шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди є обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 22, 38, 38-1 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191, 1194\~ЦК України та ст.ст. 12, 13, 49, 76, 82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved