Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2023, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської нотаріальної контори Храпійчук Т.В., зареєстровано у реєстрі за № 4-147, належить на праві власності будинок [ADDRESS] . У вказаний житловий будинок самоправно вселилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , а також її співмешканець [PERSON] , який не є батьком дітей. При цьому, відповідачі не зареєстровані у встановленому законом порядку у будинку, однак проживають та користуються ним, не сплачують комунальні послуги, при цьому у вказаних осіб відсутні будь-які права користування вказаним житловим приміщенням, зокрема, право проживання у ньому. Зазначає, що відповідачі не є членами сім`ї позивача та його померлого брата, тому відповідного права користування житловим приміщенням вони не мають. Позивач вказує на те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва в справі № 754/12131/23 від 21 травня 2024 року усунено перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності шляхом передачі ключів та виселення [PERSON] з житлового буд. [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, яке постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року залишено без змін. Зокрема позивач вказує, що в зазначеній справі було встановлено, що 21.03.2023 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, однак як новий власник не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі право користування яких на це майно не набуто у встановленому законом порядку, відмовляються виселятися з нього. Позивач звертає увагу, що неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 496/4525/17 від 08.11.2023 за наявною в позивача інформацією запис про батька дітей ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) у Книзі реєстрації народжень проведена за прізвищем та громадянством їх матері [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дітей записані за вказівкою матері, тобто на підставі частини 1 статті 135 СК України. Таким чином, [PERSON] відповідно до законодавства є одинокою матір`ю трьох своїх дітей, а відомості про батька відсутні. Оскільки [PERSON] як єдина з батьків та законних представників дітей ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) не набувала права користування житловим приміщенням (будинком), то і її неповнолітні діти також такого права не набули. Також в межах виконавчого провадження № [NUMBER] [PERSON] надала копію договору оренди, згідно з яким вона проживає в [ADDRESS] . Натомість, її діти фактично продовжують незаконно проживати в належному на праві власності [PERSON] будинку без матері, як їх єдиного законного представника із [PERSON] , який не є батьком дітей, усиновлювачем чи їх законним представником. Таким чином, [PERSON] , як зазначає позивач, залишила дітей без батьківського піклування та законного представництва у разі виникнення невідкладних ситуацій. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся з вказаним позовом про виселення до суду з метою захисту порушеного права. 10.04.2025 до суду від Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому повідомлено, що неповнолітня [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] покинули спірний будинок та фактично не проживають в ньому, відтак Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування не може надати до суду висновок щодо розв`язання спору № 754/17901/24. 04.06.2025 від представника позивача [PERSON] - адвоката Дубчак Л.С. надійшли додаткові пояснення по справі, у відповідності з якими вказує, що у відповідності до ухвали про відкриття провадження, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації залучено до участі в даній справі саме як третю особу, отже відповідні доводи та міркування він може висловити виключно в заяві по суті спору (пояснення третьої особи). Натомість поданий до суду лист не може вважатись такою заявою по суті спору та заявою з процесуальних питань, а викладені в листі обставини не можуть бути враховані під час прийняття рішення в справі. Процесуальні дії та рішення суду. 23 грудня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено залишити позовну заяву без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 26 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 27 грудня 2024 року судом постановлено ухвалу про виправлення описки. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 22025 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Дубчак Л.С. про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. 03 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та простять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Судом встановлено наступні правовідносини. [INFO] помер брат позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2023, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської нотаріальної контори Храпійчук Т.В., зареєстровано у реєстрі за № 4-147, належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що у вказаний житловий будинок самоправно вселилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є відповідач [PERSON] , а також її співмешканець [PERSON] . При цьому, відповідачі не зареєстровані у встановленому законом порядку у будинку, однак проживають та користуються ним, не сплачують комунальні послуги, не є членами сім`ї позивача та його померлого брата, тому відповідного права користування житловим приміщенням вони не мають. Згідно з відповіддю Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 03.07.2023 за № 20287/125/492023 вбачається, що органом було розглянуто звернення [PERSON] з приводу перешкоджання користування належним останньому на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS] та доведено до відома, що відносини, які виникають з приводу порушення права користування майном, відносяться до категорії цивільно-правових, а відтак для вирішення питання рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва в справі № 754/12131/23 від 21 травня 2024 року усунено перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності шляхом передачі ключів та виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Тобто, зазначеним рішенням виселено [PERSON] , яка є матірю законним представником дітей. Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року рішення залишено без змін. При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено, що [PERSON] зі своєю родиною проживає у спірному житловому будинку на законних підставах. При вирішенні спору по суті суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] не є членом сім`ї позивача та його померлого брата, а вселилась у спірний будинок, як тимчасовий мешканець, то відповідного права користування вона не має. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Вахрушевою Р.М. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №754/12131/23, виданого Деснянським районним судом м. Києва. В межах вказаного виконавчого провадження [PERSON] надано копію договору оренди, згідно з яким вона проживає в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 28.10.2023 року. Також, в матеріалах справи міститься копія касаційної скарги [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2024 та постанову Київського апеляційного суду від 02.10.2024, у відповідності до якої [PERSON] вказує, що проживає в будинку, який належить на праві власності позивачу. При цьому також зазначила про те, що чоловік [PERSON] з трьома неповнолітніми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки іншого житла родина не має, а відтак оскаржувані судові рішення порушують право відповідачки на житло. Органом опіки та піклування Деснянської районної державної адміністрації подано до суду лист про неможливість надати висновок по справі №754/17901/24 щодо розв`язання спору, обґрунтований тим, що неповнолітня [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] покинули спірний будинок та фактично не проживають в ньому. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним (постанова Верховного Суду від 10.08.2023 № 753/4241/21). Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Зважаючи на викладене, такими що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Можливість виселення без надання іншого житлового приміщення у разі вселення без законних на те підстав передбачена частиною третьою статті 116 ЖК України та є необхідним у демократичному суспільстві для захисту права власника на мирне володіння його майном, яке також захищене відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції. (постанова Верховного Суду від 10.08.2023 року в справі № 753/4241/21) Судом в процесі розгляду справи доведено, що відповідачі створюють останньому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме будинком [ADDRESS] . Відповідачі не є членами сім`ї позивача, не ведуть з ним спільне господарство, не несуть витрат на утримання майна, договір оренди з ними не укладався, при цьому добровільно звільнити приміщення відмовляються. За відомостями, викладеними у листі Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо фактичного не проживання відповідачів - неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Також вказано, що діти не навчаються в жодному закладі освіти Деснянського району міста Києва, та у відповідності до довідок з Горішньослобідської гімназії з дошкільним відділенням та початковою школою Монастирської міської ради від 18.02.2025 неповнолітня [PERSON] , та малолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються в зазначеному закладі на сімейній формі навчання. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що діти покинули спірний будинок Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією не надано висновок суду щодо розв`язання спору. При цьому суд, даючи оцінку зазначеному у вказаному вище листі, вважає, що обставини фактичного не проживання відповідачів у будинку не можуть бути враховані при розгляду справи по суті та ухваленні рішення у справі, оскільки вказані обставини не впливають та не відновлюють порушене право позивача на вільне володіння приватною власністю. Суд також враховує, що [PERSON] , котра є законним представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , достеменно повідомлена про розгляд справи у суді, зокрема приймала участь в судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва 01.10.2025. При цьому, [PERSON] не скористалась правом на подачу відзиву на позовну заяву, не надала обґрунтованих заперечень та своїх контраргументів стосовно позовних вимог. Також останньою не надано жодного доказу, який би підтвердив законні підстави перебування її дітей в спірному будинку [ADDRESS] . зазначала, що не проживають ні вона ні її діти, ні співмешканець у даному будинку, при цьому зазначала, що дійсно подано касаційну скаргу щодо її виселення та, зокрема, підтвердила факт знаходження їїї особистих речей в даному будинку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Обов`язок доказування стороною тих чи інших доказів залежить від того, стверджує особа про існування обставин, або заперечує їх існування. Відповідно доводи існування того чи іншого факту повинна довести та сторона, яка стверджує про його існування (див. постанову Верховного Суду від 23.03.2021 року у справі №219/12839/19). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. У зв`язку з наведеним, враховуючи, що відповідачі не є членом сім`ї позивача та його померлого брата, а лише заселилася у спірний будинок, як тимчасові мешканці без законних правових підстав, тому відповідного права користування спірним будинком відповідачі не мають, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову, виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved