Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 28.11.2025 року було роз`єднано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У межах судової справи №191/4288/24, провадження 2/191/1504/24 продовжено розгляд за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №7057910 у розмірі 75711,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані, що 05 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7057910, який підписано електронним підписом позичальника. 27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27022024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги позичальників, у тому числі за вказаним договором кредиту. Відповідно до реєстру боржників від 27 лютого 2024 року до даного договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 75711,40 грн. з яких: 23000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 50411,40 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2300,00 грн. сума заборгованості за комісією. Просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №7057910 від 05.11.2023 р. в розмірі 75711,40 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з даним позовом зазначили, що у разі неявки в судове засідання представника позивача, не заперечує про розгляд справи за їх відсутності та проти заочного рішення. Відповідач, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено, що 05.11.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено споживчий кредит №7057910 шляхом підписання електронним цифровим підписом договору, додатку №1 до Договору «Графіку платежів за договором про споживчий кредит №7057910 від 05.11.2023 року. За змістом цього договору товариство надає відповідачу кредит у розмірі 23000 гривень, на строк 94 днів, тобто з 05.11.2023 року (п. 1.2, 1.3), пільговий період складає 4 дні, що настає з дати видачі кредиту та завершуються 30.10.2023 року (п. 1.3.1), поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 07.02.2024 року (п. 1.3.2). Відповідно до умов вищезазначеного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1242,00 гривень, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 72450,00 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.2, п. 1.5.3). 27.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27022024, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27022024 від 27.02.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №7057910 становить 75711,40 гривень, з яких 23000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 50411,40 гривень сума заборгованості за відсотками, 2300,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до умов кредитного договору процентна ставка за пільговий період 4 дні складає 1,35 відсотка, що становить 1242,00 гривень, а за поточний період 90 днів процента ставка становить 3,50 відсотка, що в грошовому еквіваленті 72450,00 гривень, заборгованість за комісією 2300,00 грн., тобто загальна вартість кредиту 98992,00 гривень. Позивачем за кредитним договором №7057910 від 05.11.2023 року заявлено вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 75711,40 гривень, з яких 23000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 50411,40 гривень сума заборгованості за відсотками, 2300,00 грн. заборгованість за комісією. Зважаючи на наведені обставини, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №7057910 від 05.11.2023 року у межах заявлених вимог, а саме в розмірі 73411,40 гривень, з яких 23000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 50411,40 гривень сума заборгованості за відсотками. Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд висновує, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії виходячи з такого. Так, пунктом 1.5.1. договору встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту 2300,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Однак, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У цій справі комісійна винагорода за надання кредитів відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитних договорів, оскільки без надання кредитів договори не вважались б укладеними з огляду на ст. 1046 ЦК України, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Відтак положення про комісію є нікчемним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2936,01 грн. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial