Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 12 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області, в якій просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . На обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно. Вказує, що не може в нотаріальному порядку успадкувати спадкове майно, через те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не вірно розуміла закону про порядок прийняття спадщини, вважала що спадщину прийняла оскільки є єдиною спадкоємицею за заповітом. Заяви, клопотання сторін. Від позивача [PERSON] 19 вересня 2025 року надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: інформаційної довідки із Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи та наявності заповіту. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 12.08.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 19.09.2025 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засіданні не з`явилася, проте подала клопотання у якому просить розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Представник відповідача Берестечківської міської ради в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Враховуючи ч.3 ст.211 ЦПК України оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Горохівського району Волинської області, [INFO] померла [PERSON] (а.с.9). Із довідки Лобачівської сільської ради від 10.07.2019 року №499 встановлено, що за [PERSON] значиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкодавець до дня смерті проживала одна, чоловік [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії заповіту посвідченого секретарем Лобачівської сільської ради Горохівського району Волинської області 22 січня 2015 року, спадкодавець [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] 1969 року народження (а.с.11). Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області роз`яснив [PERSON] , що нею не було подано заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому вона вважається такою, що пропустила строк прийняття спадщини. Запропоновано звернутися до суду за визначенням додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12). Із відповіді приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області встановлено, що по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилась. Заповіт від імені спадкодавця посвідчувався 22.01.2015 року в Лобачівській сільській раді, є чинний. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Причому, згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Отже судом встановлено, що по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач [PERSON] спадкоємцем за заповітом, однак у визначений законом строк спадщину не прийняла через незнання засад спадкового права. Спадкова справа на ім`я [PERSON] не заводилася, інші особи, які б фактично прийняли спадщину, відсутні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Беручи до уваги вище наведене, враховуючи свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, суд також враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилось після смерті спадкодавця. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи та відсутність заперечень зі сторони відповідача суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку терміном два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачів на його користь. Кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Outcome: approved