Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2025 позов [PERSON] до Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача директор Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України Побережський А.В. про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України Андрія Побережського №70-к від 20 серпня 2025 року про звільнення з роботи [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді заступника директора з загальних питань Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України з 25 серпня 2025 року. Стягнуто з Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.08.2025 по 20.11.2025 (63 дні) в розмірі 43\~929,90 грн, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 121,12 грн. Стягнуто з Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України в дохід держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В судовому засіданні 20.11.2025 представником позивача адвокатом Райхелем Р.П. заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач [PERSON] , докази понесення яких будуть подані у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України. Від представника позивача адвоката Райхеля Р.П. 24.11.2025 через систему Електронний Суд надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій останній просить стягнути з Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України на користь [PERSON] 26500 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування даної заяви покликається на те, що у зв`язку із порушенням права позивача на працю, незаконним звільненням, пред`явленням позову та розглядом справи в суді останній був вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу. В позовній заяві [PERSON] подано орієнтовний розрахунок витрат пов`язаних із розглядом справи, включаючи витрати на правничу допомогу, які орієнтовно визначались в сумі 20000 грн. Звертає увагу, що судом призначались 3 судові засідання у справі, в яких адвокат приймав участь. На даний час позивач оплатив адвокату за участь в трьох засіданнях 7500 грн. З урахуванням вартості позову, його складності, обсягу залучених сторін, використаних документів і оформлених матеріалів, тривалості розгляду справи, а також того, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з важливістю предмету спору для сторін, наданим ним, як адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26500 грн, вважає, таким, що підлягає до задоволення. 25.11.2025 представником відповідача Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України Кожушко Л.В. подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в яких просить зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги до 5000 грн. Зазначила, що аналіз договору та рахунку-фактури, долученого адвокатом в якості доказу до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, свідчать про відсутність відповідності між переліком послуг, що передбачені договором та переліком послуг із визначенням їх вартості, визначеними рахунком-фактурою. Так, до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу не долучено платіжного документу про оплату на користь адвоката Райхеля Р.П. 7500 грн, хоча про факт оплати адвокат зазначає в поданому рахунку-фактурі. Також звертає увагу суду, що договір про надання правничої допомоги містить посилання у реквізитах уповноваженої особи на факт здійснення підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця, що підтверджується інформацією з ЄДРЮО, ФОП та ГФ. Разом з тим, адвокатом не долучено до клопотання квитанції та/або платіжної інструкції, банківської виписки з рахунку самозайнятої особи про оплату правничої допомоги від позивача [PERSON] , що могло б свідчити про отримання грошових коштів адвокатом, як самозайнятою особою, а не фізичною особою-підприємцем. Окрім цього, враховуючи, що судом задоволено лише 1/10 частину майнових вимог щодо відшкодування моральної шкоди, та те, що справи щодо поновлення на роботі не належать до категорії справ, що є складними, є напрацьована судова практика щодо трудових спорів при поновленні на роботі, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг). Так, вказану справу було розглянуто лише в одному судовому засіданні 20.11.2025, натомість судові засідання 20.10.2025 та 10.11.2025 тривали лише 6-12 хв., а в судове засідання 10.11.2025 представник позивача спізнився більше ніж на 30 хв., чим змусив чекати суд та інших учасників. Звертає увагу, що Інститут геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України є бюджетною організацією, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, а гроші на відшкодування витрат на правничу допомогу не передбачені кошторисом доходів та витрат бюджетної установи та потребують додаткового погодження із розпорядником бюджетних коштів, яким є Національна академія наук України. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Райхель Р.П. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Представник відповідача Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України та третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача директор Інституту геології і геохімії горючих копалин Національної академії наук України Побережський А.В. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви. Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як зазначено вище, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката,\~\~в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено,\~що правнича\~допомога позивачу\~ [PERSON] надавалась адвокатом Райхелем Р.П. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №254, видане на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.08.2003 №20), на підставі договору про надання правничої допомоги №20/0825 від 26.08.2025. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача подано до суду: - відповідний договір про надання правничої допомоги №20/0825 від 26.08.2025, укладений між адвокатом Райхелем Р.П. та [PERSON] , згідно п.3.2 якого конкретний розмір гонорару вказується в рахунку-фактурі, яка є підставою для розрахунків сторін; - ордер про надання правничої допомоги, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №20/0825 від 26.08.2025; - рахунок-фактуру №06/1125-Л від 22.11.2025, відповідно до якого за юридичні послуги правничу допомогу у цивільній справі №461/7919/25 на підставі договору про надання правничої допомоги №20/0825 від 26.08.2025 надано послуги: ознайомлення з матеріалами спору, вивчення ситуації, надання консультацій щодо можливого позасудового врегулювання спору, вивчення судової практики, надання консультацій та формування правової позиції; підготовка позовної заяви та формування додатків; підготовка адвокатського запиту; надання усних консультацій щодо порядку слухання справи, наслідків вчинення чи невчинення певних процесуальних дій, роз`яснення законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, судової практики, позицій і роз`яснень Верховного Суду, напрацювання варіантів позиції сторони у справі, оцінка вибору правової позиції; підготовка адвоката до судових засідань, ознайомлення з відзивом (поясненнями) третьої особи в процесі розгляду справи, підготовка відповіді на відзив; представництво інтересів замовника в судових засіданнях. Згідно із вищевказаними доказами загальна вартість наданих послуг адвокатом Райхелем Р.П. позивачу [PERSON] складає 26500 грн, а в рахунку-фактурі №06/1125-Л від 22.11.2025 зазначено, що останнім фактично сплачено 7500 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 26500 грн не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2\~ЦПК України\~і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 9500 грн. Суд вважає, що саме такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача [PERSON] , який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Outcome: partial