Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

02.09.2025 представник позивача адвокат Пацула В.О., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, у відповідності до якого просить визнати дії посадових осіб Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо накладення арешту та оголошення в розшук автомобіля [PERSON] незаконними, та такими, що призвели до заподіяння шкоди [PERSON] , стягнути з держави Україна в особі Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 41 200 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує таким. [PERSON] є власником автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , який було придбано 29 січня 2021 року та зареєстровано в ТСЦ 6144. 26 серпня 2024 року в місті Ланівці Кременецького району Тернопільської області [PERSON] було зупинено поліцейським СРПП ВП №2 м. Ланівці Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Душко Олександром Олександровичем. Поліцейським було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , оскільки згідно інформації, отриманої ним з інформаційного порталу національної поліції (ІПНП «ЦУНАМІ») даний автомобіль перебував у розшуку. Його було поміщено на арештмайданчик Лановецького відділення поліції. Після незаконного вилучення автомобіля [PERSON] змушений був раптово змінити всі свої плани та добиратись додому в позаробочий час (після 18.00 год) попутним транспортом протягом усієї ночі (відстань від дому до місця вилучення автомобіля складала близько 140 км. дорогами, які не мають регулярного сполучення) оскільки не мав із собою коштів на таксі чи громадський транспорт. Внаслідок зазначених дій позивач отримав шок, оскільки дії державних органів по вилученню його власності були схожими на бандитизм. З метою з`ясування причин затримання автомобіля [PERSON] змушений був звернутись за правовою допомогою до адвоката, котрим було надіслано адвокатський запит на адресу відповідача з метою з`ясування причин та підстав затримання та арешту автомобіля, який є одноосібною власністю позивача. У листі-відповіді №105945 від 04.11.2024 року на адвокатський запит адвоката Пацули В.О. було повідомлено, що постановою про арешт майна боржника накладено арешт на транспортний засіб боржника, відповідно до зведеного виконавчого провадження, де боржником є інша особа. Стосовно ж [PERSON] будь-які виконавчі провадження відсутні, а тому, враховуючи що він не є стороною виконавчого провадження, жодної конкретної інформації стосовно свого майна він не отримав. Цим же листом позивачу було протиправно відмовлено у знятті арешту з автомобіля, мотивуючи тим, що боржником є інша особа, до якої він не має жодного відношення. Тобто після придбання позивачем автомобіля, перереєстрації його у встановленому законом порядку через сервісний центр МВС, орган ДВС не зумів (чи не захотів) перевірити належність майна перед накладенням на нього арешту, протиправно наклав арешт на майно особи, стосовно якої були відсутні будь які виконавчі провадження, та, в подальшому, розуміючи очевидну безпідставність своїх дії, протиправно відмовляв у скасуванні арешту на майно, чим умисно вчиняв дії, яким позбавляв позивача права на вільне та безперешкодне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Такими своїми умисними діями орган ДВС спричинив позивачу як матеріальну шкоду (у формі втраченої вигоди), так і моральну, яка є наслідком протиправних дій стосовно чужого майна та безвідповідального ставлення посадових осіб ДВС до виконання своїх службових обов`язків. Надалі, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області за позовом [PERSON] до Калуського ВДВС було скасовано очевидно незаконний арешт з автомобіля PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] (справа №345/6724/24). Рішення суду набрало законної сили 13.02.2025 року. Оскільки, на протязі майже семи місяців тривала незаконна бездіяльність зі сторони посадових осіб Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, протягом яких [PERSON] був протиправно позбавлений права на вільне та безперешкодне володіння своїм майном, тому, відповідно до вимог 1174 ЦК України, останній вимушений звернутися з цим позовом до суду. Працівниками Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції допущена груба службова недбалість. В результаті вчиненої службової недбалості відповідачем [PERSON] пережив стрес та хвилювань, переживав, не міг користуватись автомобілем, який зберігався на відкритому майданчику та не експлуатувався, не зміг передати його в оренду, так як було заплановано, терпів значні побутові незручності, вимушений був нести додаткові витрати для поновлення свого порушеного права, в зв`язку з чим відчував моральні страждання та був переповнений відчуттям несправедливості. Слід зазначити, що ситуацію з помилковим накладенням арешту можна і слід було врегулювати ще на початковому етапі звернення [PERSON] до ДВС. Однак внаслідок умисної та відверто протиправної бездіяльності її посадових осіб зробити цього не вдалося, що і призвело до тривалого порушення прав та поглиблення моральних страждань позивача. [PERSON] зазнав сильного душевного хвилювання, витрачав кошти на правову допомогу фахівця в галузі права. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Внаслідок протиправних дій відповідача у справі [PERSON] був позбавлений права на вільне та безперешкодне володіння своїм майном протягом 206 днів (з 26.08.2024 по 19.03.2025 р. включно). Оцінка моральних страждань позивача здійснюється за кожен день обґрунтованих очікувань на виправлення ситуації (повернення незаконного вилученого майна). Таким чином, оцінюючи моральну шкоду в розмірі 200 грн. за кожен день такого очікування, спричинення незручностей, загальний розмір спричиненої [PERSON] моральної шкоди складає 41 200 (сорок одна тисяча двісті) грн. 00 коп., яку слід стягнути з відповідача. Як наслідок, [PERSON] змушений звернутися до суду. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 19.09.2025 року до суду надійшов відзив на позов від в.о.начальника Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Романюка О. Відзив обґрунтований тим, що на виконанні у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 70924533 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ю-6062-51У від 05.11.2019 виданої ГУ ДПС в Івано-Франківській області про стягнути з ТзОВ «Карпат-Полімер» на користь Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 12985,92 грн. боргу по єдиному соціальному внеску». 27.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про оголошення майна боржника в розшук, зокрема автомобіля марки «PEUGEOT», модель: 307, сірого кольору, 2003 року виробництва, номер кузову: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який згідно відповіді на запит №155429651 від 06.02.2023 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів належить ТзОВ «Карпат-Полімер». Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні не перебували та не перебувають виконавчі провадження, де боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . А також арешт на автомобіль PEUGEUT моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] Відділом не накладався та в розшук не подавався. Отже, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки арешт та розшук на автомобіль PEUGEUT моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] Відділом не накладався та не оголошувався. В зв`язку з вищевикладеним просить в задоволенні позову про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди відмовити, так як відсутні підстави для її задоволення, викладене у позові є не обґрунтоване, твердження представника (скаржника) є голослівним. (а.с.50-52). Представник позивача своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1,3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 29.01.2021 (а.с.37). Відповідно до Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26.08.2024 поліцейський СРПП ВП№1 м. Ланівці Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській обл., капрал поліції Душко О.О. здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу PEUGEOT 307, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний чи стоянку м. Ланівці, у зв`язку з тим, що транспортний засіб перебуває у розшуку (а.с.32-34). Згідно з інформацією ІП «Гарпун» вбачається, що дані до інформаційної підсистеми було внесено на підставі постанови Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розшук майна боржника ТзОВ "Карпат-Полімер", ЄДРПОУ 33704000 від 27.02.2023 року (а.с.36). Із відповіді Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №105945 від 04.11.2024 року стало відомо, що на виконанні у Калуського ВДВС, відсутні будь-які виконавчі провадження, в яких боржником би значився [PERSON] . Крім того виконавча служба відмовила у знятті арешту з тих підстав, що на виконанні у цьому відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження, в якому на автомобіль з номером кузова [NUMBER] було накладено арешт, де боржником є інша особа та констатувала факт відсутності правових підстав для зняття арешту з вказаного транспортного засобу (а.с.31). 14.11.2024 року скаржник [PERSON] звернувся до суду з скарнгою на дії/бездіяльність органу примусового виконання (а.с.19-21). Однак, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21.11.2024 року [PERSON] відмовлено у відкритті провадження так як особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт наледить їй, а не боржникові може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с.22-23). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківької області від 14.01.2025 року позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «Карпат-Полімер», Калуський ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) про визнання права власності задоволено частково та скасовано арешт з рухомого майна, а саме з автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , накладеного постановою Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.02.2023. (а.с.24-27). У відповідності до розписки від 19.03.2025 року, даної [PERSON] , вбачається, що він отримав від працівників поліції автомобіль марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, претензій немає (а.с.35). З відповіді начальника Кременецького районного відділу поліції №1 (м.Ланівці) від 19.05.2025 року міститься інформація про те, що транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , власником якого є [PERSON] було поміщено на спецмайданчик №1 (м.Ланівці) 26.08.2024 року у зв`язку з перебуванням вказаного автомобіля під арештом, який накладений постановою Калуського ДВС від 27.02.2023 року. 19.03.2025 року даний транспортний засіб було видано власнику- [PERSON] , на виконання рішення Калуського міськрайоного суду від 14.01.2025 року у справі №345/6724/24, яким арешт з данного автомобіля знято. За зберігання данного тарнспортного засобу на спецмайданчику кошти не нараховувалися (а.с.30). Суд, проаналізувавши матеріали справи встановив, що на даний час рішення суду виконано та транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , повернути власнику, арешт з автомобіля скасовано. Однак, позивач вважаючи, що причиною обмеження у користуванні його транспортним засобом стала бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця відділу Калуської державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області, чим йому було спричинено матеріальну і моральну шкоду, яка повинна бути відшкодована на його користь відповідно до положень ст.\~1174 ЦК України. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. У п.28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~ст. 56 Конституції України,\~ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87\~Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст.\~1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Статтею 1166 ЦК України\~визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У той же час, відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З аналізу наведеної норми слідує, що положення\~статті 1173 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.\~\~\~\~\~\~ За умовами данного делікту, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди органом державної влади, суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме встановити факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Грошовий вираз майнової шкоди називають ще збитками. Відповідно до\~ст. 22 ЦК, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміють доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі настання певних обставин. Серед іншого позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.\~\~ Отже, при обчисленні розміру шкоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Зі змісту позовних вимог вбачається, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди базуються на не отриманні грошової винагороди за здачу автомобіля в оренду, так як було заплановано, терпів значні побутові незручності. Однак в прохальній частині позову позивач зазначає про відшкодування тільки моральної шкоди. Тому суд не бере до уваги описані у позові вимоги про завдання матеріальної шкоди. При цьому, обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на неправомірні дії державного виконавця, що полягали у помилковому накладенні арешту на його майно. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. У силу\~ст. 1167 ЦК України\~передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Згідно зі\~статтею 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~статті 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що позивачу було відмовлено у знятті арешту з його автомобіля, так як у відповідача були відсутні правові підстави для зняття арешту з транспортного засобу марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , оскільки постановою про арешт майна боржника накладено арешт на вказаний транспортний засіб боржника, відповідно до зведеного виконавчого провадження із номером кузова [NUMBER] , де боржником є інша особа. Надалі позивач звернувся до суду за захистом його обмеженого права у користуванні його транспортним засобом, наслідком чого стало задоволення його вимог та повернення йому автомобіля 19.03.2025 року з скасуванням арешту на підставі рішення суду. Тобто, та обставина, що відповідачем було відмовлено позивачу у скасуванні арешту з транспортного засобу у зв`язку з відсутністю правових підстав на скасування арешту не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди із державного виконавця на користь позивача. Натомість судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.01.2025 року порушене право позивача було відновлено та скасовано арешт з рухомого майна, а саме з автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , накладеного постановою Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.02.2023. Рішення суду виконано та 19.03.2025 року повернуто [PERSON] у користування даний транспортний засіб. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що після відновлення його порушеного права, судовим рішенням було встановлено факт заподіяння йому шкоди неправомірними діями державним виконавцем ВДВС, тому вина державного виконавця у спричиненні позивачу моральної шкоди не є доведеною. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed