Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

08 вересня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № 921207928 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідач отримала від товариства кредитні кошти у розмірі 13600,00 грн, шляхом переказу на банківську карту №\~ [NUMBER] , яка була вказана нею при укладенні договору. Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі. В подальшому, згідно укладеного договору факторингу № МВ-ТП/21 від 11 лютого 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс». Зазначає, що зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, а відповідач в свою чергу, зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість перед позивачем становить 48811,06 грн, що складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитом, штрафні санкції позивач не включає до розміру заборгованості. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути із [PERSON] частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 41331,06 грн, з яких 13600 грн заборгованість по кредиту, 27731,06 грн заборгованість по процентах, а також судові витрати судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Таліон Плюс» Томилко О.Б. та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо [PERSON] , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 03 листопада 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача ТОВ «Таліон Плюс» для дачі особистих пояснень по суті спору та роз`яснення або надання належного/детального розрахунку за кредитним договором, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 26 листопада 2025 року. Представник позивача Аухімік О.О. у судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити його повністю, ухваливши заочне рішення. Додатково пояснив, що нарахування заборгованості здійснювалося на умовах, передбачених договором № 921207928 від 10.12.2024 року, який підписаний сторонами, що стверджується долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Зазначив, що з 10.12.2024 по 09.01.2025 (дисконтний період) нараховувались відсотки згідно п. 8.7.1 Договору 0,22 %, що становить 29,92. Після закінчення дисконтного періоду, з 10.01.2025 по 13.01.2025 кредитором нараховувались відсотки згідно п. 8.3 в сумі 133,28 грн., що відображено сумою 533,12 грн. 16.01.2025 кредитором здійснено перерахунок відсотків на підставі п. 8.11 Договору в сумі 3137,56 грн, оскільки протягом 6 днів після закінчення дисконтного періоду позичальник продовжувала користуватися кредитними коштами, не сплачуючи жодних коштів. Звернув увагу на п. 7.1, 7.3, та п.11.1 Договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 102 на звороті, 103). Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача Аухіміка О.О., дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №921207928 (далі кредитний договір), який є електронним документом та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором JXDR (а.с. 22 на звороті-34). Крім того, 10 грудня 2024 року [PERSON] в електронній формі підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5238 паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 921207928 від 10.12.2024 року, заявку на отримання коштів в кредит від 10.12.2024 року, у якій зазначено її персональні дані та номер карти 5168745612648748 (а.с. 20, 20 на звороті-22). Положеннями п. 14.2 та п. 14.12 кредитного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, договір кредитної лінії № 921207928 від 10.12.2024 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором JXDR5238, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. Відповідно до\~умов договору\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» зобов`язується\~надати позичальникові\~кредит у\~вигляді кредитної\~лінії. Загальний розмір кредиту за цим договором становить 5250 грн. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 10.12.2024 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Надання кожного додаткового траншу за договором збільшує загальний розмір кредиту на суму такого траншу (п. 2.2, 2.3, 2.4). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі 0,22% від суми кредиту за кожний день користування ним протягом дисконтного періоду, який становить 30 днів (п. 3.1, 8.7.1). Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за базовою процентною ставкою у розмірі 0,98% в день від суми кредиту (п. 8.3). Відповідно до п. 8.5 Договору розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 262 грн 50 коп. Згідно п. 11.1 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 5250 грн на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується довідкою-підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів № [NUMBER] -f218-4652-820d-215e459872dd виданою ТОВ «ПрофітГід» та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 921207928/29082025/Э від 29.08.2025 року (а.с. 41 на звороті, 43). 11 грудня 2024 року між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та [PERSON] було укладено в електронній формі додаткову угоду до договору № 921207928 від 10.12.2024 р. (а.с. 34 на звороті-35). Згідно умов додаткової угоди сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем траншу в сумі 4000 грн, відповідно до чого загальний розмір кредиту за договором буде складати 9250 грн. Під час надання суми траншу, вказаного в п. 1.1. цієї додаткової угоди, кредитодавцем нараховується комісія за надання кредиту в розмірі 200 грн 00 коп., яка має бути сплачена позичальником не пізніше 09.01.2025 року. На виконання умов додаткової угоди до кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 4000 грн на картку №\~ [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується копією платіжного доручення про переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача виданого АТ КБ «ПриватБанк» та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 921207928/29082025/Э від 29.08.2025 року (а.с. 42 на звороті, 43 на звороті). 12 грудня 2024 року між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та [PERSON] було укладено в електронній формі додаткову угоду до договору № 921207928 від 10.12.2024 р. (а.с. 36-37). Згідно умов додаткової угоди, сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем траншу в сумі 4350 грн. Після надання траншу відповідно до цієї додаткової угоди сума кредиту, яка була надана позичальнику за договором та неповернута на момент укладення цієї додаткової угоди, разом із сумою траншу, що видається відповідно до цієї додаткової угоди, буде складати 13600,00 грн. Під час надання суми траншу, вказаного в п. 1.1. цієї додаткової угоди, кредитодавцем нараховується комісія за надання кредиту в розмірі 217 грн 50 коп., яка має бути сплачена позичальником не пізніше 09.01.2025. Сторони підтверджують, що на момент укладення цієї додаткової угоди, сума нарахованої та несплаченої комісії за надання кредиту становить 462,50 грн. На виконання умов додаткової угоди до кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 4350 грн на картку №\~ [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту, що підтверджується копією платіжного доручення про переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача виданого АТ КБ «ПриватБанк» та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 921207928/29082025/Э від 29.08.2025 року (а.с. 42, 44). Із відповіді\~АТ КБ\~«ПриватБанк» від\~14.10.2025\~року №\~20.1.0.0.0/7-\~251013/50389-БТ\~вбачається,\~що платіжну\~картку № [NUMBER] банком емітовано на ім`я [PERSON] , на яку 10.12.2024 року було зараховано грошові кошти в сумі 5250,00 грн, 11.12.2024 року 4000 грн, 12.12.2024 року 4350 грн (а.с. 93-94). Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Із детального розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що в перший день кредитування (10.12.2024 року) позичальнику надано грошові кошти у сумі 5250 грн та нараховано комісію у розмірі 262,50 грн. 11 грудня 2024 року позичальнику надано 4000 грн та нараховано комісію у розмірі 200 грн. 12 грудня 2024 року позичальнику надано 4350 грн та нараховано комісію у розмірі 217,50 грн. В подальшому протягом 30 днів (дисконтний період) здійснювалося нарахування відсотків з врахуванням п. 8.7.1 Договору 29,92 грн в день. Починаючи із 10.01.2025 року по 11.02.2025 року (33 дні) відповідачу здійснювалося нарахування відсотків за процентною ставкою 0,98% від суми кредиту, а саме 133,28 грн в день. Крім того, у зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості, 16.01.2025 року було нараховано різницю між базовою ставкою (0,98%) та нарахованими процентами за дисконтною ставкою за 30 днів, що становить 3004,28 грн. (п.8.11). В суму 3137,56, яка відображена в розрахунку, входить 3004,28 грн. та відсотки 133,28 грн. Таким чином, станом на 11 лютого 2025 року, заборгованість у [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зі сплати кредиту становила 29352,18 грн, з яких 13600 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 8272,18 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 680 грн комісія, 6800 грн неустойка (а.с. 17). Правильність наданих товариством розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідач будь яких доказів не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 11 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № МВ-ТП/21, відповідно до умов якого від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переходить до ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржників за відповідним реєстром права вимоги (а.с. 12-14). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги 11 лютого 2025 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 921207928 від 10.12.2024 року на загальну суму 29352,18 грн, з яких 13600,00 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 8272,18 грн заборгованість по відсотках, 680 грн заборгованості за комісією, 6800 грн заборгованості за неустойкою (а.с. 15-16). Таким чином,\~ТОВ «Таліон\~Плюс» набуло\~право вимоги\~до [PERSON] \~за договором\~№921207928\~від 10.12.2024\~року та вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів, оскільки заборгованість за кредитним договором так і не була сплачена відповідачем. Починаючи з 12 лютого 2025 року по 07 липня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки [PERSON] і надалі не сплачувала заборгованість. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Таліон Плюс», згідно якого заборгованість станом на 07.07.2025 року становить 48811,06 грн, з яких 13600 грн тіло кредиту, 27731,06 грн відсотки, 680 грн комісія, 6800 грн неустойка (а.с. 19). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, відповідач правом на подання відзиву не скористався. З огляду на викладене, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищенаведеним кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір боргу відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 921207928 від 10.12.2024 року у розмірі 41331,06 грн, з яких з яких 13600,00 грн сума кредиту, 27731,06 сума нарахованих процентів. Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке. За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження факту надання професійної правової допомоги представником позивача до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 47-51), додаткову угоду від № 1317 від 07.08.2025 року до договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року (а.с. 51 на звороті-52), довіреність № 91 від 01 травня 2025 року (а.с. 67 на звороті); акт приймання-передачі наданих послуг від 07.08.2025 року (а.с. 52 на звороті), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; аналіз судової практики; надання юридичних консультацій, 4 год. 1000 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога), 2 год. 500 грн; підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення копії та доданих до неї документів до суду, 10 год. 3500 грн, а всього 5000 грн. Крім того, у матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № серії ЧН № 000566 виданого 22 березня 2019 року Колінько Альоні Валеріївні (а.с. 46) та копія ордера на надання правничої допомоги (а.с. 46 на звороті). Відповідно до ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводила їх неспівмірність. Враховуючи наведене, те, що позов задоволено повністю, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є підставною та підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі ст. ст. 526, 626, 628, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved