Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: 1. Стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 78937674 від 03.06.2023 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 18000 гривень, яка складається з: - заборгованості за позикою в розмірі 6000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування позикою в розмірі 12000 гривень. 2. Стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 32296 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 8000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6916 гривень; - заборгованості за неустойкою в розмірі 16000 гривень; - заборгованості з комісії за надання кредиту в розмірі 1380 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 78937674 від 03.06.2023 року та договір кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року. За даними договорами [PERSON] отримала на певний строк в позику та кредит грошові кошти, які зобов?язувалась повернути у встановлений договорами строк, а також сплатити відсотки за їх використання та комісію. Отримавши кошти, відповідач свої зобов?язання не виконувала. У зв?язку з чим утворилась заборгованість, яку вона повинна сплатити. Дану заборгованість вона повинна сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки воно набуло право вимоги за вищевказаним договором позики та кредитним договором. Відповідач надала відзив на позов в якому вказала (а.с. 53-55), що вона визнає позов в частині стягнення з неї боргу за отриманою позикою і кредитом, а також в частині стягнення відсотків за користування позикою та кредитом. Однак просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення неустойки та комісії, оскільки в період воєнного стану неустойка за прострочення сплати позики та кредиту не нараховується, а встановлення комісії суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідач просить розстрочити стягнення заборгованості на 12 місяців із стягненням щомісячного платежу в розмірі 3243 гривні. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 789376774 (а.с. 09-11). Відповідно умов договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язувалось надати відповідачеві позику у розмірі 6000 гривень строком на 30 днів, а відповідач зобов?язалась сплатити отриману позику та відсотки за користування позикою в розмірі 2,5% за кожен день користування позикою, а за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,7%. Позика надавалась шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] . 25.01.2025 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 8288197 (а.с. 22-29). Відповідно умов договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язувалось надати відповідачеві кредит у розмірі 8000 гривень строком на 360 днів, а відповідач зобов?язалась сплатити кредит, відсотків за користування кредитом в розмірі 0,95% за кожен день користування кредитом та комісію за надання кредиту в розмірі 17,25% від суми кредиту, що становить 1380 гривень. Також відповідач зобов?язалась сплачувати неустойку в розмірі 400 гривень за кожен день прострочення виконання зобов`язання зі сплати платежів. Кредит надавався шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших. Вищевказані договори підписані відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договорів, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договір, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір\~позики є\~укладеним з\~моменту передання\~грошей або\~інших речей,\~визначених родовими\~ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики та кредитний договір є укладеними з моменту передачі грошей. Доказів перерахування коштів відповідачу позивач не надав, але відповідача визнала, що вона отримала позику в розмірі 6000 гривень та кредит в розмірі 8000 гривень. За таких обставин суд вважає, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 78937674 від 03.06.2023 року та договір кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (стаття 514 ЦК України). Відповідно до вказаних положень 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/2021 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб боржників (а.с. 12-17). Згідно акту прийому-передачі від 22.11.2023 року та реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за договором позики № 78937674 від 03.06.2023 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с. 18-20). 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав чи настане в май \~ \~ \~ \~бутньому до третіх осіб боржників (а.с. 30-32). Згідно акту прийому-передачі від 26.06.2025 року та реєстру боржників № 7 від 26.06.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с. 33-35). Отже, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 78937674 від 03.06.2023 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , та заборгованості за договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Згідно розрахунків відповідач допустив наступну заборгованість (а.с. 21, 36): 1. За договором позики № 78937674 від 03.06.2023 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 18000 гривень, яка складається з: - заборгованості за позикою в розмірі 6000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування позикою в розмірі 12000 гривень. 2. За договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 32296 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 8000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6916 гривень; - заборгованості за неустойкою в розмірі 16000 гривень; - заборгованості з комісії за надання кредиту в розмірі 1380 гривень. Суд не перевіряє правильність розрахунку заборгованості за позикою, кредитом та відсотками за користування позикою і кредитом, оскільки відповідач визнала позов в цій частині. Також суд вважає, що відповідач повинна сплатити позивачу і комісію за надання кредиту, виходячи з наступного. Підпунктом 2.2.8. договору кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року сторонами погоджено розмір комісії за надання кредиту в розмірі 1380 гривень. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту (а.с. 23). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач має заборгованість по комісії в розмірі 1380 гривень. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Однак така форма витрат, як комісія за надання кредиту, виходячи з аналізу вимог ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). З надано договору кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року та розрахунку заборгованості слідує, що відповідач повинен сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 1380 гривень. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року в частині нарахування комісії. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість: 1. За договором позики № 78937674 від 03.06.2023 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 18000 гривень, яка складається з: - заборгованості за позикою в розмірі 6000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування позикою в розмірі 12000 гривень. 2. За договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 16296 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 8000 гривень; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6916 гривень; - заборгованості з комісії за надання кредиту в розмірі 1380 гривень. Всього суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 34296 гривень. Вирішуючи питання\~про стягнення\~заборгованості за\~неустойкою за\~договором кредитної\~лінії №\~8288197\~від 25.01.2025\~року,\~який укладений\~між ТОВ\~«1\~безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] ,\~суд враховує,\~що згідно\~пункту 18\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв?язку з цим суд відмовляє позивачу у стягненні заборгованості за неустойкою за договором кредитної лінії № 8288197 від 25.01.2025 року, який укладений між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , в розмірі 16000 гривень. Суд не вбачає підстав для розстрочення виконання судового рішення, оскільки відповідач не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що є обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial