Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В позовній заяві просить встановити юридичний фа?т про те, що померла [INFO] ро?у [PERSON] є бабою по бать?овій лінії [PERSON] та визнати за [PERSON] , я? спад?оємцем за за?оном першої черги, відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР, після смерті [INFO] ро?у [PERSON] , право на земельну част?у (пай) в селянсь?ій спілці "Ворвулинці", розміром 1,84 умовних ?адастрових ге?тарів, ?уди входить: рілля - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0123; пасовище - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0127, під номером 493 до спис?у громадян, члени якої мають право на земельну част?у (пай), згідно додат?у 1 до державного а?та на право ?оле?тивної власності на землю серії ТР №31, виданого 22.09.1997 ро?у, відповідно до рішення Ворвулинець?ої сільсь?ої ради №40 від 25.08.1997 ро?у була в?лючена [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті [INFO] ро?у баби [PERSON] від?рилася спадщина, до с?ладу я?ої входить право на земельну част?у (пай) в селянсь?ій спілці "Ворвулинці", розміром 1,84 умовних ?адастрових ге?тарів. [PERSON] на момент своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На час її смерті з нею проживали та були зареєстровані: невіст?а - [PERSON] ; вну?а - [PERSON] ; вну? - [PERSON] ; внуки чоловік - [PERSON] . Бать?о позивача [PERSON] помер [INFO] ро?у. Позивач вважає себе спад?оємцем до майна по?ійної баби, замість бать?а, я?ий помер раніше від неї, відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР та та?им, що прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР. Позивач звертався до державного нотаріуса Борщівсь?ої державної нотаріальної ?онтори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за за?оном після смерті баби. Однак, державний нотаріус Борщівсь?ої державної нотаріальної ?онтори повідомила позивачу про те, що в нього немає можливості підтвердити родинні зв`яз?и із спад?одавцею [PERSON] , та через відсутність правовстановлюючих до?ументів на рухоме спад?ове майно, запропонувала звернутися з позовом до суду. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 29.07.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Позивач не з`явився в підготовче судове засідання, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач не з`явилася в підготовче судове засідання, подала заяву (вх. №2933), в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов, виходячи із наступного. [INFO] ро?у померла баба позивача [PERSON] , що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2025 ро?у. Відповідно до довід?и №21, виданої 12.03.2025 ро?у Ворвулинець ?им старостинсь?им о?ругом Товстенсь?ої селищної ради, [PERSON] на момент своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] ?а. На час її смерті з нею проживали та були зареєстровані: невіст?а - [PERSON] ; вну?а - [PERSON] ; вну? - [PERSON] ; внуки чоловік - [PERSON] . Після смерті [PERSON] від?рилася спадщина, до с?ладу я?ої входить право на земельну част?у (пай) в селянсь?ій спілці "Ворвулинці", розміром 1,84 умовних ?адастрових ге?тарів, ?уди входить: рілля - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0123; пасовище - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0127, під номером 493 до спис?у громадян, члени якої мають право на земельну част?у (пай), згідно додат?у 1 до державного а?та на право ?оле?тивної власності на землю серії ТР №31, виданого 22.09.1997 ро?у, відповідно до рішення Ворвулинець?ої сільсь?ої ради №40 від 25.08.1997 ро?у була в?лючена [PERSON] . Сертифі?ат на право на земельну част?у (пай) [PERSON] не видавався. Згідно інформації, зазначеної у "Технічній до?ументації по виготовленню державних а?тів на право власності на земельні ділян?и (паї) за рахуно? земель ?оле?тивної власності ?олишньої селянсь?ої спіл?и "Ворвулинці" на території Ворвулинець?ої сільсь?ої ради Заліщиць?ого району Тернопільсь?ої області" та даних Державного земельного ?адастру (а?туалізована ?адастрова ?арта) для передачі [PERSON] у власність сформовано дві земельні ділян?и: рілля - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0123; пасовища - ?адастровий номер 6122082000:01:002:0127. В?азане підтверджується відповіддю Головного Управління Держгео?адастру у Тернопільсь?ій області №29-09-1.23.3-2884/2-25 від 08.07.2025 ро?у. 05 ?вітня 2025 ро?у позивач звернувся до Борщівсь?ої державної нотаріальної ?онтори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за за?оном, ос?іль?и він є спад?оємцем після смерті баби [PERSON] . 28 травня 2025 ро?у державний нотаріус Борщівсь?ої державної нотаріальної ?онтори Інна Діди? в листі за № 96/02-14 повідомила позивачу про те, що в нього немає можливості підтвердити родинні зв`яз?и із спад?одавцем [PERSON] , та відсутні правовстановлюючі до?ументи на рухоме спад?ове майно. Крім цього нотаріус повідомила, що до майна померлої [INFO] ро?у [PERSON] заведено 05.04.2025 ро?у спад?ову справу №90/2025 за заявою позивача. До нотаріальної ?онтори із заявами про прийняття спадщини із нащад?ів спад?одавці [PERSON] ніхто не звертався, свідоцтв не видавалося. У позивача дійсно немає можливості підтвердити наявність між ним та по?ійною бабою родинних відносин (вну? - баба), оскільки в а?товому записі про народження бать?а позивача та у відповідному витязі з ДРАЦС, у графі "мати" зазначено [PERSON] , що не відповідає а?товому запису про смерть та свідоцтву про смерть спад?одавця, у я?ому спад?одавця зазначена я? " [PERSON] ". Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для позивача важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) вказує, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Від встановлення юридичного факту родинних відносин між позивачем та його покійною бабою залежить виникнення права позивача на спадкове майно, власницею якого була [PERSON] . [PERSON] є вну?ом померлої [PERSON] , що стверджується: -витягом з ДРАЦС №00049372457 від 11.02.2025 ро?у про народження бать?а позивача; -повторним свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] від 11.02.2025 ро?у. Бать?о позивача [PERSON] помер [INFO] ро?у, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.12.1994 ро?у. Та?им чином позивач [PERSON] вважається спад?оємцем до майна по?ійної баби, замість бать?а, я?ий помер раніше від неї, відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР (аналогія права представлення за ЦК У?раїни 2003 ро?у), та та?им, що прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту родинних відносин, а саме, що померла [INFO] ро?у [PERSON] є бабою по бать?овій лінії [PERSON] , підлягає до задоволення. Наявність розбіжностей у документах померлої [PERSON] , позбавляє позивача [PERSON] права на отримання спадщини, чим порушуються його спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1261 ЦК України, позивач має право на спадкування майна, що належало померлій бабі, як спадкоємець першої черги за законом. В ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довід?и №21, виданої 12.03.2025 ро?у Ворвулинець ?им старостинсь?им о?ругом Товстенсь?ої селищної ради, [PERSON] на момент своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . З нею проживали на час її смерті та були зареєстровані: невіст?а - [PERSON] ; вну?а - [PERSON] - [PERSON] ; внуки чоловік - [PERSON] . Відповідно до приписів чинного на момент вини?нення спірних правовідносин ЦК УРСР, зо?рема ч.1 ст.529, при спадкоємстві за за?оном спад?оємцями першої черги є: в рівних част?ах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і бать?и (усиновителі) померлого. До числа спад?оємців першої черги належить та?ож дитина померлого, я?а народилася після його смерті. Згідно з ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спад?оємець її прийняв. Не допус?ається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийняття спадщини визнається належною спад?оємцем з часу від?риття спадщини. Визнається, що спад?оємець прийняв спадщину я?що він фа?тично вступив в управління або володіння спад?овим майном. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження №61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Бать?о позивача [PERSON] помер [INFO] ро?у, та?им чином позивач [PERSON] вважається спад?оємцем до майна по?ійної баби, замість бать?а, я?ий помер раніше від неї, відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР та та?им, що прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] на підставі ст.ст.548, 549 ЦК УРСР. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, громадянин, включений до списку, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно з п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з ст.2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , який вважається спадкоємцем до майна покійної баби замість батька, який помер раніше від неї, та таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] оскільки проживав та був зареєстрований з померлою в одному будинковолодінні та вступив в управління її спад?овим майном. Таким чином, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved