Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

18 вересня 2025 року до Піщанського районного суду надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Піщанська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій заявник просять суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме задовольнити заяву, встановити факт, що, [PERSON] , постійного проживала разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2025 року дану заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Піщанська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судововму засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував щодо задоволення заяви [PERSON] , подавши суду як письмові пояснення, так і безпосередньо в судовому засідання, вказавши, що [PERSON] доводиться йому рідною сестрою і вона дійсно до дня смерті батька [INFO] проживала разом з ним впродовж двох років в одному будинку, здійснювала необхідний догляд за ним, поралася по господарству, а на даний час встановлення даного факту необхідне сестрі для оформлення спадщини. При цьому, зауважив [PERSON] , спору щодо спадщини у них не має, тому просив задовольнити заяву. Заінтересована особа Піщанська селищна рада свого уповноваженого представника в судове засідання не направила, проте від селищного голови О.Крижанівського через систему електронний суд надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради та ухвалення рішення на розсуд суду на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, заслухавши учасників справи та пояснення свідків, приходить до наступного висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 13 лютого 2014 року зроблено актовий запис за № 15 та видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] . Мати заявниці та, відповідно, дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 21 січня 2013 року зроблено актовий запис за №10 та видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] . Батько на день смерті матері постійно проживав разом з нею. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, оскільки за життя він заповіту не склав. Спадкове майно - це будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , та дві земельні ділянки. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину і бажає оформити своє право на спадкове нерухоме майно, є заявник [PERSON] , дочка померлого. З метою оформлення спадкових прав вона звернулася до державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Вінницької області, однак письмовим листом- розясненням №195/01-16 від 12.09.2025 державним нотаріусом з посиланням на положення ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України її було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку з тим, що нею не підтверджено постійне проживання з батьком на день смерті останнього та пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини. Судом встановлено, що заявник та її батько були зареєстровані для проживання за різними адресами ( [PERSON] в [ADDRESS] ; [PERSON] в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ) і тому на даний час заявник не має можливості оформити свої спадкові права. Встановлення факту постійного проживання разом з батьком [PERSON] . [PERSON] необхідне для реалізації свого права на оформлення спадщини. [PERSON] до 2013 року періодично проживала з обома батьками, щоб піклуватися ними, а після смерті матері з 16 січня 2013 року до дня смерті батька [INFO] фактично безвиїзно постійно проживала разом з ним за адресою [ADDRESS] . Таким чином спадщину після його смерті заявник прийняла, хоча була зареєстрована за іншою адресою (на даний час в тимчасово окупованому м. Алчевськ Луганської області). Постійне проживання разом з батьком було викликано тим, щоб він був людиною похилого віку, хворів, потребував постійного догляду, відтак заявник змушена була проживати з ним, щоб піклуватись про нього та доглядати його, забезпечуватийого всім необхідним, в тому числі ліками, харчуванням, побутовими потребами, оплатою комунальних послуг, доглядати за домоволодінням та земельними ділянками, а коли батько помер, здійснила його поховання, оплатила вартість ритуальних послуг. Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина 1 цієї статті). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина 2 цієї статті). Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина 6 цієї статті). Таким чином, положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наявність у заявника реєстрації місця проживання в м. Алчевськ Луганської області не суперечить обставині фактичного її постійного проживання разом з батьком [PERSON] на день його смерті в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області. Адреса фактичного проживання заявника по [ADDRESS] є також адресою взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи в управлінні захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, що підтверджується відповідними довідками на а.с.9-11 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] . Під час розгляду справи судом такожє встановлено відсутність спору про право, оскільки заінтересована особа рідний брат заявниці [PERSON] спадщину не прийняв, не заперечує проти встановлення факту постійного проживання рідної сестри [PERSON] разом зі спадкодавцем, що підтвердив в судовому засіданні. Допитана судом свідок [PERSON] , дружина [PERSON] та невістка покійного [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] доводиться рідною сестрою її чоловіка [PERSON] і сестра чоловіка дійсно, будучи зареєстрованою в м.Алчевськ Луганської області, ще з 2013 року почала проживати зі своїми батьками, оскільки останні були людьми похилого віку та хворіли, потребували догляду. У січні 2013 року померла свекруха [PERSON] , тому після її смерті [PERSON] залишився один, тому [PERSON] не могла його залишити одинокого і хворого, доглядала за ним, лікувала, вела господарство, при цьому відлучалась до свого місця проживання в м.Алчевськ лише один раз для оформлення пенсії на декілька днів. На час смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] проживала з батьком, здійснила його поховання та до даного часу проживає в будинку батьків. Спору щодо спадкування між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] не має. Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є її сусідами та вони є між рідними братом та сестрою між собою. Спору щодо спадкування домогосподарства батьків у [PERSON] та [PERSON] нема. Свідку відомо, що [PERSON] проживала в Луганській області, але впродовж близько 15 років вона постійно проживає по сусідству по [ADDRESS] , в будинку своїх покійних батьків, оскільки здійснювала за ними догляд та поховання. Спочатку у 2013 році померла мати [PERSON] , а [INFO] батько [PERSON] . З часу смерті батьків [PERSON] з даного місця проживання не відлучалась. Аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] , яка також є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Свідок вказала, що у 2012 році захворіла мати [PERSON] . [PERSON] і донька з Луганської області приїхала її доглядати. Мати заявниці померла у 2013 році, а у 2014 році помер і батько [PERSON] , поховання якого також здійснила [PERSON] . Спору між братом і сестрою не має щодо спадкування будинку батьків. Заінтересована особа Піщанська селищна рада Тульчинського району Вінницької області не заперечувала проти встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] та не заявила про наявність спору про право. Постановою КЦС ВС від 21.02.2024 № 278/304/23 (61-8713св23) зроблено висновок, що необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору.Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суд від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від ЗО травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання заявника [PERSON] разом зі спадкодавцем - батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та, окрім наведених пояснень учасників справи та показань свідків, доводиться іншими належними і допустимими доказами: свідоцтвом про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] , виданим 13 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції Вінницької області а.с.14; свідоцтвом про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] , виданим 21 січня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області на а.с.16; довідкою Піщанськї селищної ради від 10.01.2024 №84 про те, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , був зареєстрований та проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] на а.с. 17; довідкою Піщанської селищної ради від 10.01.2024 №83 про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , на день його смерті за вказаною адресою зареєстрованих осіб не було на а.с. 15; договором купівлі-продажу від 09.02.1970, нотаріально посвідченим 09.02.1970 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області та зареєстрований на право власності Тульчинським інвентаризаційним бюро Вінницької області 12.03.1970, згідно якого батько [PERSON] придбав житловий будинок за [ADDRESS] (з часом назву вулиці було змінено з «Бєлінського» на « [PERSON] », а будинку присвоєно №7) на а.с. 19,20; технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на а.с. 21-26; витягом з Державного земельного кадастру №НВ-0520167042020 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523255100:03:003:0014 площею 0,1500 га, власником якої є [PERSON] на а.с.28; витягом з Державного земельного кадастру №НВ-0519798662020 на земельну ділянку з кадастровим номером 0523255100:03:003:0020 площею 0,1774 га, власником якої є [PERSON] на а.с.29; рішенням виконавчого комітету Піщанської селищної ради №12 від 03 березня 2020 року про упорядочения адресного господарства та присвоєння №7 житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] на а.с. 18; свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим Костянтинівською сільською радою Курганінського району Краснодарського краю 5 січня 1959 року на а.с. 12; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС м. Комунарськ Ворошиловоградської області 31 грудня 1982 року, згідно якого дошлюбним прізвищем [PERSON] було [PERSON] на а.с.13; Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно положень Глави 5 ЦПК України (Докази і доказування) при вирішенні справи судом має бути встановлена належність, допустимість, достовірність та достатність доказів (ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України) та надана оцінка за внутрішнім переконанням суду, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справи в касаційному порядку Верховний Суд наголошує на необхідності застосування стандарту доказування. Зокрема Верховний Суд зазначає, що виходячи із практики ЄСП/1 поняття стандарту доказування має використовуватися коректно із розумінням негативних наслідків, встановлення надмірного, надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування є недопустимим. Встановлення судом надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування ЄСП/1 у своїй практиці визначив це як ознаку свавільності судового рішення. У справі «Хамідов проти Росії» ЄСПЛ поклав в основу свого рішення про порушення державою-відповідачем статті 6 Конвенції висновок про те, що національні суди встановили для заявника надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування (extreme\~and\~unattainable\~standard\~of\~proof). Схожим чином у справі «Дюльдін та Кіслов проти Росії» ЄСПЛ відзначив, що суди застосували незвично високий стандарт доказування (unusually\~high\~standard\~of\~proof). Критерії розмежування зловживання (свавілля), недбалості та добросовісної поведінки», аналізуючи серед інших також ці рішення ЄСПЛ, Верховний Суд дійшов до висновку, що серед прикладів судових рішень, які можна вважати свавільними, можуть бути названі рішення, у яких суд покладає на сторону надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування. Беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, що з достовірністю підтверджують факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також те, що в іншій спосіб, ніж в судовому порядку, заявник позбавлена можливості встановити дані юридичні факти, суд дійшов висновку про достатність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved