Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.02.2013 року по 20.05.2020 року. Від шлюбу у них народилось троє дітей ( [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ). Діти з 12.01.2022 року проживають з позивачем, [PERSON] нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи, не цікавиться їх особистим життям, здоров`ям та вихованням. [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному утриманні батька. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з її доходів щомісячно. Ухвалою суду від 15.09.2025 року позов було залишено без руху. Ухвалою суду від 22.09.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву про слухання справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористалась. Представник Луцького відділу ДРАЦС у Луцькому району Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, при вирішенні справи поклалась на думку суду. Представник Органу опіки та піклування Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, не заперечувала проти задоволення вимог позивача та подала на адресу суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007 року по 20.05.2020 року (а.с.21). Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25-27). Діти проживають з позивачем понад з січня 2022 року та перебувають на його утриманні, відповідач проживає окремо, що стверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини Голобської селищної ради Ковельського району від 27.10.2022 року «Про доцільність визначення місця проживання дітей із одним із батьків» (а.с.9). Із довідки Голобського ліцею №158/01-31 від 11.07.2025 року вбачається, що [PERSON] учениця 7-А класу та [PERSON] учень 10-А класу. За період навчання з 12.01.2022 року по даний час, мати не відвідувала батьківські збори та виховні заходи класу, не цікавиться успішністю дітей, не контактувала з класними керівниками (а.с.11). [PERSON] навчається у Луцькому вищому професійному училищі будівництва та архітектури, на вихідні приїжджає до батька (а.с.9). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2023 року, що набрало законної сили, було припинено стягнення аліментів на дітей з [PERSON] на користь [PERSON] , що стягувались на підставі судового наказу від 20.02.2020 року та звільнено його від сплати заборгованості по аліментах (по причині проживання дітей з батьком та перебування їх на його повному утриманні (а.с.22-23). Згідно виписки із медичних карт амбулаторних хворих ( [PERSON] та [PERSON] ) матір здоров`ям дітей не цікавилась і на прийоми до лікаря не з`являлась (а.с.7-8, 14). З висновку Органу опіки та піклування Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області від 26.09.2025 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не цікавиться життям дітей, станом їх здоров`я, матеріально не допомагає. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] . Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. З огляду на наведене, враховуючи особу платників аліментів, засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання двох дітей, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved