Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

04.09.2025\~року до\~суду звернувся\~представник Головного\~управління пенсійного\~фонду України\~в Одеській\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості,\~в якому\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь Головного\~управління Пенсійного\~фонду України\~в Одеській\~області надміру\~виплачені кошти\~в розмірі 486\~грн.\~03\~коп., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 08.09.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі. 26.11.2025 року відповідачка надала до суду пояснення по справі, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки виплата пенсії більше ніж, вона передбачена, відбулась через помилку позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своєму позові просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином та своєчасно, подала заяву, у якій просила розглядати справу без її особистої участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває [PERSON] , [INFO] , яка отримує пенсію за віком, яку було призначено відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 29.05.2024 року відповідач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. На підставі наданих документів пенсію за віком відповідачу було призначено з 13.05.2024 року, розмір пенсії склав 6219,18 грн. Згідно розпорядження про перерахунок «До призначення пенсії» за додатково наданими документами від 22.08.2024 року, розмір пенсії з 13.05.2024 року становив 6321,21 грн. Загальний страховий стаж зараховано в розмірі 41 рік 01 місяць 09 днів, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 14754,27000 грн. Перевіркою пенсійної справи встановлено, що в розрахунковий період для обчислення стажу та середньої заробітної плати було неправомірно включено травень 2025 року, чим порушено вимоги пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2025 року № 22-1. Після вилучення з розрахункового періоду травня 2024 року та проведення перерахунку пенсійної справи у відповідність був проведений перерахунок пенсії за уточненими даними, в результаті якого розмір пенсії з 13.05.2024 склав 6270,65 грн. Страховий стаж зараховано в розмірі 41 років 0 міс 09 днів, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 14660,84000. Таким чином, судом встановлено, що по о/р [NUMBER] відповідача виникла переплата пенсії в сумі 486,03 грн. за період з 13.05.2024 року по 28.02.2025 рік. Судом встановлено, що Головним управлінням було винесено рішення № 1114 від 19.03.2025 про прийняття суми переплати на облік. Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Отже, змісту зазначеної статті 50 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що утримання виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Тобто, обов?язковою умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Судом під час розгляду справи було встановлено, що вимоги позивача про нарахування було здійснено не як внаслідок зловживань з боку відповідачки чи введенням в оману працівників органів ПФУ відповідачкою, а з вини позивача. Доказом цього є те, що позивач самостійно зазначив у позовній заяві, що перевіркою пенсійної справи встановлено, що в розрахунковий період для обчислення стажу та середньої заробітної плати, позивачем було самостійно включено травень 2025 року, чим порушено вимоги пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2025 року № 22-1. Суд зазначає, що за відсутності рахункової помилки з боку ГУ ПФУ в Одеській області і недобросовісності з боку пенсіонера, надмірно виплачені пенсійні кошти не підлягають поверненню, що визначено п. 1 ч. 1 статті 1215 ЦК України. Згідно ст.. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз?яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Судом встановлено, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов?язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має характер людського фактору і допущена під час виконання працівником ГУ ПФУ в Одеській області своїх повноважень та не може вважатися рахунковою помилкою. Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, а як зазначено самим позивачем - через включення працівником ПФУ травень 2025 року в розрахунковий період для обчислення стажу та середньої заробітної плати відповідача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а, у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі N 340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 173/424/17 (2 а/173/41/2017). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов?язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`ілдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року та «Белер проти Італії» від 05.01.2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов?язків. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed