Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяЄвропейська агенція з повернення боргів (далі позивач, ТОВ ФКЄАПБ) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 55244,33 грн за кредитними договорами № 9245625944 від 14.09.2021 та № 294471008 від 09.10.2021 (далі кредитні договори), а також судовий збір у сумі 3028 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісними кредиторами - товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяЦентр фінансових рішень та товариством з обмеженою відповідальністю Манівео Швидка фінансова допомога. За результатами укладення ряду договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Зокрема, за договором № 9245625944 від 14.09.2021 заборгованість становить 40622,75 грн, з яких основний борг - 18496,47 грн, відсотки - 1,78 грн, комісія - 22124,5 грн. За договором № 294471008 від 09.10.2021 заборгованість становить 14621,58 грн, з яких основний борг - 3435,5 грн та відсотки 11186,08 грн. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України Про електронну комерцію щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Ухвалою від 11.08.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяЦентр фінансових рішень (далі первісний кредитор, ТОВ ФКЦФР, код ЄДРПОУ 35725063) та відповідачем було укладено кредитний договір № 9245625944 від 14.09.2021 (далі кредитний договір №1) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 22199 грн на 24 місяці з процентною ставкою, визначеною умовами договору, за кожен день користування кредитом. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 14.09.2021. Позивач зазначає, що відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Також між товариством з обмеженою відповідальністю Манівео Швидка фінансова допомога (далі первісний кредитор №2, ТОВ Манівео Швидка фінансова допомога) та відповідачем було укладено кредитний договір № 294471008 від 09.10.2021 (далі кредитний договір №2) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 09.10.2021. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021 була передана первісним кредитором акціонерному товариству ТАСКОМБАНК (код банку 300346) на підставі договору факторингу від 07.10.2016. 15.05.2024 акціонерне товариство ТАСКОМБАНК та товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяЄвропейська агенція з повернення боргів (ТОВ ФКЄАПБ) уклали договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021. Згідно з додатком № 1 до договору факторингу (Реєстр прав вимог), права вимоги до відповідача становлять 40622,75 грн, з яких 18496,47 грн - загальна заборгованість по основному боргу, 1,78 грн - загальна заборгованість по відсоткам, 22124,5 грн - загальна заборгованість по комісії. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021 була передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю Таліон Плюс на підставі договору факторингу № 28/1118-01 та реєстру прав вимоги. 14.12.2020 було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01. 14.12.2021 між ТОВ Манівео Швидка фінансова допомога та ТОВ Таліон Плюс укладено додаткову угоду, за якою до ТОВ Таліон Плюс перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021. 20.10.2022 між ТОВ Таліон Плюс та ТОВ ФКЄАПБ укладено договір факторингу № 20102022 та реєстр прав вимоги до нього, за яким ТОВ Таліон Плюс передало, а ТОВ ФКЄАПБ набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За результатами укладення між первісними кредиторами, акціонерним товариством ТАСКОМБАНК, товариством з обмеженою відповідальністю Таліон Плюс та позивачем відповідних договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Щодо кредитного договору № 294471008 від 09.10.2021 первісний кредитор свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням, наданим до матеріалів справи. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Разом з тим, щодо кредитного договору № 9245625944 від 14.09.2021 суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021, повинен був довести факт надання відповідачу кредитних коштів за цим договором. Суд зазначає, що кредитний договір за своєю правовою природою є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей. Для виникнення зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту необхідною умовою є реальне передання грошових коштів позичальникові. Тобто кредитодавець повинен довести не лише факт укладення договору, але й факт передання грошових коштів. Однак, в матеріалах справи відсутні докази фактичного перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021. Позивачем не надано жодних банківських документів чи інших доказів, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів відповідачу за цим договором (виписки з банківського рахунку, платіжного доручення тощо). За відсутності належних доказів виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання грошових коштів позичальникові договір не може вважатися укладеним, а зобов`язання позичальника щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виникло. Крім того, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам). Оскільки первісний кредитор не довів факту передання грошових коштів відповідачу за договором № 9245625944 від 14.09.2021, у нього не виникло права вимоги щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно, таке право не могло перейти і до позивача як нового кредитора. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних банківських документів чи інших доказів, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів у сумі 22199 грн на банківський рахунок відповідача 14.09.2021 чи в іншу дату. До матеріалів справи не долучено виписки з банківського рахунку відповідача, платіжних доручень, довідок банківської установи про здійснення переказу коштів або будь-яких інших документів, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували реальне отримання відповідачем грошових коштів від первісного позикодавця. Складений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021 сам по собі не може бути доказом отримання відповідачем суми позики. Інших розрахункових документів, відомостей щодо даного кредитного договору суду не надано. Позивачем також не зазначено у позовній заяві чи існували у нього будь-які перешкоди в отриманні чи поданні до суду таких документів, не заявлено будь-яких клопотань про витребування доказів в інших осіб. За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити факт виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за цим договором, а отже, і факт виникнення у відповідача обов`язку повернути кредитні кошти. Відповідач, отримавши кредитні кошти за договором № 294471008 від 09.10.2021, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим договором, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору № 294471008 від 09.10.2021, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021 суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України Про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 відсоток. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України Про споживче кредитування також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 відсотка (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 відсотка (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1 відсоток. У даному випадку кредитний договір № 294471008 укладено 09.10.2021, тобто до введення обмежень максимального розміру денної процентної ставки. Відповідно до принципу збереження умов існуючих договорів, викладеного у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про споживче кредитування, договори, укладені до 24.12.2023, зберігають первісні умови без обмежень денної процентної ставки весь строк дії договору. Встановлена договором процентна ставка була правомірною на момент укладення договору, а тому нарахування процентів за такою ставкою є правомірним. Щодо нарахованих штрафних санкцій за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021 суд зазначає таке. Згідно з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, у складі заборгованості за цим договором міститься сума заборгованості, яка включає відсотки. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, доповненого згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 та продовжує діяти на момент розгляду справи. Кредитний договір № 294471008 укладено 09.10.2021, тобто до введення воєнного стану. З матеріалів справи вбачається, що прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021, а також нарахування відсотків за цим договором відбулось до введення воєнного стану в Україні. За таких обставин, суд доходить висновку, що відсутні підстави для відмови у стягненні заявлених відсотків за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021. Таким чином, у результаті невиконання умов кредитного договору № 294471008 від 09.10.2021 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 14621,58 грн (3435,5 грн основний борг, 11186,08 грн заборгованість по відсоткам). Щодо позовних вимог за кредитним договором № 9245625944 від 14.09.2021, то у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу за цим договором, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині у розмірі 40622,75 грн. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом Про споживче кредитування. Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону Про споживче кредитування визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону Про споживче кредитування новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону Про споживче кредитування визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором № 294471008 від 09.10.2021, та відмовити у задоволенні позовних вимог за кредитним договором №\~9245625944 від 14.09.2021 у зв`язку з недоведеністю факту перерахування кредитних коштів за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 3028 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково (у сумі 14621,58 грн із заявлених 55244,33 грн), судовий збір стягується із відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 801,51 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial