Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 07.10.2021\~ між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір № 3293420. Згідно Договору основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строк користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням\~ Договору. Договір укладено в електронній формі\~ шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер телефону відповідача. За цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити\~ позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Умовами договору позики встановлені параметри позики: тип позики короткострокова, тип процентної ставки фіксований, мета отримання позики придбання товарів для задоволення потреб, не\~ пов`язаних з підприємницькою діяльністю, сума позики 11 000, 0 грн, та те, що позика надається позичальнику\~ шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті. 09.02.2022 було укладено договір № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3293420. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3293420. Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНР»\~ наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3293420. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3293420 від 07.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом\~ на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 35 678, 50 грн, з яких 11 000, 00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 24 678, 50 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій або будь-яких інших\~ додаткових нарахувань. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3293420 від 07.10.2021 у розмірі 35 678, 50 грн разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору\~ в сумі 2422, 40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн.\~\~\~\~\~\~ Згідно наданого представником відповідача відзиву позовні вимоги стороною відповідача не визнаються. Так, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до укладеного договору від 07.10.2021 його строк 30 днів до 06 листопада 2021 року. Саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду, а позивач звернувся тільки у вересні 2025 року. Крім того ТОВ «МАНІФОЮ» не повідомляло позивача про заміну сторін у зобов`язанні. Також відсутні підстави вважати, що договір позики № 3293420 від 07.10.2021\~ був дійсно укладений, оскільки до позовної заяви не додано жодних підтверджуючих документів про перерахування коштів на рахунок відповідача та отримання ним вказаних коштів. Тому представник відповідача у відзиві просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою від 22 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23 жовтня 2025 року, яке відкладено за клопотанням представника відповідача на 27 листопада 2025 року.\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача Ліпкевич І.В. позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, укладеного з первісним кредитором ТОВ «МАНІФОЮ», і право вимоги за яким перейшло до позивача за укладеними договорами факторингу, чим порушуються права позивача.\~\~ Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки матеріалами справи не підтверджено факт перерахування [PERSON] коштів на виконання умов договору. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки договір укладався у 2021 році терміном на 30 днів, а з позовом звернулись у вересні 2025 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності. Тому відповідач т а його представник у судовому за сіданні просили суд відмовити в задоволені позовних вимог.\~ Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 07 жовтня 2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено Договір позики № 3293420. За цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Сума позики 11 000 грн, строк позики до 06 листопада 2021 року (30 днів). Проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою\~ відповідно до додатку № 1 до Договору позики. Договір підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором (а.с.25-28) Також позичальником [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт позики (а.с.50-51) 09 лютого 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИККАПІТАЛ» укладено договір факторингу\~ № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до боржників, зазначених в Реєстрі боржників (а.с.14-18). Додатками до договору факторингу\~ є Акт приймання-передавання Реєстр у боржників в електронному вигляді реєстр боржників, акт приймання-передавання реєстру боржників, акт приймання-передачі документації боржників (а.с.19-22, 24) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «МАНІФОЮ» кошти за договором факторингу в сумі 794 393, 01 грн згідно платіжного доручення (а.с.23) Згідно реєстру боржників до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 30-32) Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 09/02-2022 від 09 лютого 2022 року клієнт відступив факторові право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 34 012, 0 грн, яка складається з 11 000 грн заборгованості за сумою позики, 17 512, 0 грн заборгованості за процентами за користування позикою, 5 500 грн заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с.33) 10 січня 2023 було між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зазначених в Реєстрі боржників (а.с.58-64). Додатками до договору факторингу\~ є Акт прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді реєстр боржників, акт приймання-передавання реєстру боржників, акт приймання-передачі документації боржників (а.с.65-68)\~ Згідно реєстру боржників до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 11-12) Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року клієнт відступив факторові право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 35 678, 5 грн, яка складається з 11 000 грн заборгованості за сумою позики, 24 678, 5 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 13)\~\~\~\~\~\~\~\~\~ При розгляді справи судом застосовуються загальні положення цивільного законодавства щодо договорів, та спеціальні положення нормативно правових актів.\~\~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.\~\~\~\~\~ Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за кредитними договорами наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання ним документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі № 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена таким чином: «Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором». В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договорів та власний розрахунок заборгованості. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позиція Верховного Суду викладена в Постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Крім того, як зауважив Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі №645/59/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.\~ Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 №566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п.57 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75\~ інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 60 Положення визначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 №89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку. Згідно з п.61 Положення форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. У пункті 62 Положення встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Позивач не надав виписок за рахунками відповідача, а також платіжних доручень, платіжних інструкцій або квитанцій, які б підтверджували зарахування коштів за кредитами на рахунки відповідача.\~\~\~\~\~\~ Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію кредитного договору та складені первісним кредитором та позивачем розрахунки заборгованості за цим договором. Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в договорі про надання кредиту. Зокрема, ТОВ «КОЛЛЛЕКТ ЦЕНТР» не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. З клопотанням до суду про витребування доказів, які становлять банківську таємницю, з банківських установ для підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача представник позивача не звертався.\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст 76 ЦПК України\~ доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 і 2 ст 77 ЦПК). Відповідно до ч.2 ст 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною\~ 6 ст 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на наведені положення процесуального законодавства щодо належності, допустимості та достатності\~ доказів, та аналізуючи встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що факт отримання грошових коштів відповідачем від первісного кредитора за вказаним в позові кредитним договором є недоведеним, що не тягне за собою передачу прав вимоги за договорами факторингу і ненабуття факторами прав вимоги за кредитним договором, укладеним з первісним кредитором, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.\~\~\~\~\~\~\~\~ Що стосується клопотання відповідача та його представника про застосування до даних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.\~\~ Оскільки в ході розгляду справи суд не знайшов підстав для задоволення позову, тому в даному випадку відсутні підстави для застосування інституту позовної давності.\~ Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про\~ розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог п.2 ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. На основі викладеного,

Outcome: dismissed