Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвоката Лепетуха Ярослава Валентинівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який за життя залишив заповіт, згідно якого усе своє нерухоме та рухоме майно заповів позивачці. До складу спадкового майна, з поміж іншого, увійшла частка житлового будинку, що знаходить за адресою: [ADDRESS] та частка у спільній сумісній власності земельної ділянки з кадастровим номером 0510100000:02:096:0213, розташованої під житловим будинком для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) за цією ж адресою. Інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні - відсутні. 29.05.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бешлей І.В. видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку будинку за адресою: [ADDRESS] . Водночас, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 0946 га, з кадастровим номером 0510100000:02:096:0213, що належала померлому, оскільки дана земельна ділянка була приватизована у спільну сумісну власність із відповідачкою [PERSON] , без визначення часток. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Однак визначення частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що у тому числі свідчитиме про неефективність способу захисту права особи відповідно до ст. 16 ЦК України. Отже, ефективним способом захисту прав та інтересів спадкоємця є визнання судом права власності на відповідну частку у спадковому майні. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогами про визнання за [PERSON] права власності на частку земельної ділянки площею 0, 0493 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 25.07.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням запропоновано відповідачці надати відзив на позовну заяву та докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви із доданими до неї документами отримано відповідачкою 30.07.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 67) У строк, встановлений ухвалою суду від 25.07.2025, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 29.09.2025 витребувано від Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бешлей Ірини Анатоліївни належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 16.10.2025 на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2025 надійшли витребувані докази. 28.10.2025 судом прийнято до розгляду поданий адвокатом позивачки до суду разом із клопотанням від 01.10.2025 доказ, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу судового засідання. Ухвалою суду від 28.10.2025 підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка та/або її адвокат та відповідачка не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, в матеріалах справи містяться заяви адвоката позивачки від 27.11.2025 та відповідачки від 01.09.2025 (одержано судом 08.09.2025) про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи вищевикладене, заяви адвоката позивачки та відповідачки, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.02.2024 Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Вінниця, про що зроблено відповідний актовий запис № 145. (а.с. 21) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З витягу про реєстрації в Спадковому реєстрів від 11.03.2024 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Поповою І.А. було зареєстровано спадкову справу у реєстрі за № 72126370 і у нотаріуса за № 3/2024. (а.с. 20) У судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 3/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 90-150) З матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що 11.03.2024 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Попової І.А звернулись: рідна донька померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини і його дружина - [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. (а.с. 16-19, 91-100) Судом встановлено, що 07.11.2014 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-2229, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, він заповідає дочці [PERSON] , [INFO] . (а.с. 126-127) 29.05.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бешлей І.А. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON] на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі за № 921. (а.с. 22) Із витягу з Державного реєстру речових прав від 29.05.2025 вбачається, що на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] зареєстровано право власності на частку вищевказаного будинку. (а.с. 23) Водночас, 29.05.2025 [PERSON] приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бешлей І.А. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки загальною площею 0 ,0946 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у зв`язку із відсутністю визначення частки померлого в об`єкті права спільної сумісної власності, про що винесено відповідну постанову. (а.с. 32) Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2022, [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0, 0946 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213. (а.с. 31) Вищевказане підтверджується й інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.09.2025, з якої вбачається, зокрема, що співвласником вказаної земельної ділянки є [PERSON] , а також відсутність записів про наявність обтяжень даного нерухомого майна. (а.с. 86) Як вбачається із витягу з рішення Вінницької міської ради № 842 від 28.01.2022, спірна земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] була передана безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах існуючого будинковолодіння у [ADDRESS] . (а.с. 38-39) Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 25.11.2022 № 1327 вулицю Черняховського перейменовано на « [PERSON] ». (а.с. 42) Судом встановлено, що наразі співвласниками вищевказаного будинковолодіння, - по частці кожен, є позивачка та відповідачка. (а.с. 22-23, 35-37) Водночас, частки співвласників земельної ділянки, яка призначена для обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не визначені. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~120\~ЗК України\~у разі\~набуття права\~власності на\~об`єкт нерухомого\~майна (жилий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~іншу будівлю\~або споруду),\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~розміщений на\~земельній ділянці\~(крім\~земель державної,\~комунальної власності),\~право власності\~на таку\~земельну ділянку\~одночасно переходить\~від відчужувача\~(попереднього\~власника)\~такого об`єкта\~до набувача\~такого об`єкта\~без зміни\~її цільового\~призначення.\~У разі\~якщо відчужувачу\~(попередньому\~власнику)\~такого об`єкта\~належала частка\~у праві\~спільної власності\~на земельну\~ділянку,\~до набувача\~цього об`єкта\~переходить право\~власності на\~таку частку.\~При вчиненні\~правочину,\~що передбачає\~перехід права\~власності на\~зазначений об`єкт,\~мають дотримуватися\~вимоги частини\~шістнадцятої цієї\~статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно із\~ч.\~4\~та ч.\~5\~ст.\~89\~ЗК України\~співвласники земельної\~ділянки,\~що перебуває\~у спільній\~сумісній власності,\~мають право\~на її\~поділ або\~на виділення\~з неї\~окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Належних доказів\~про те,\~що між\~співвласниками була\~домовленість про\~визначення розмірів\~часток спірної\~земельної ділянки,\~матеріали справи\~не містять.\~Водночас судом\~прийнято до\~уваги,\~що співвласники\~вважали,\~що частки\~кожного з\~них у\~цій земельній\~ділянці є\~рівними,\~як те\~вбачається зі\~матеріалів справи,\~враховуючи розмір їх\~часток у\~праві власності\~на житловий\~будинок,\~розташований на\~цій земельній\~ділянці,\~якапризначена саме для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд. Законодавець під терміном «визначення часток» розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянки площею 0,0946 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є рівними - по . Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, на підставі наведеного після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на частку земельної ділянки площею 0, 0946 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Отже, вищевказане майно, враховуючи наведене, увійшло до складу спадщини [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як встановлено судом, померлим [PERSON] було складено заповіт на [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 1233 заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом не встановлено наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи відмову [PERSON] від прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Статтею 1296 ЦК України регламентується право спадкоємця на одержання спадщини. На відміну від ст. 1296 ЦК України, де йдеться про право на отримання свідоцтва про право на спадщину, у ст. 1297 ЦК України закріплено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтвом про право на спадщину, коли йдеться про спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. При розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У ході розгляду справи судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку. Враховуючи підстави відмови нотаріуса видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як спадкоємиці учасника спільної сумісної власності, позивачка правомірно звернулась з позовом до суду про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 25.07.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені адвокатом позивачки в позовній заяві та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки шляхом визнання за нею права власності на частку земельної ділянки площею 0, 0946 га, кадастровий номер 0510100000:02:096:0213, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судові витрати понесені позивачкою суд вважає за можливе залишити за нею, враховуючи клопотання адвоката позивачки викладене у позовній заяві, яке було підтримане у заяві від 27.11.2025. Доказів понесення відповідачкою судових витрат суду не надано. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved