Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Перечинського районного суду Закарпатської області 22.08.2025 року з позовом до Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що [INFO] в с. Зарічово Ужгородського (колишнього Перечинського) району Закарпатської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 вересня 2024 року. Вказують у позові, що покійний [PERSON] був їм, позивачці [PERSON] - чоловіком, а позивачці [PERSON] - батьком, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 30 листопада 1961 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 травня 1972 року. Та у 1991 році позивачка [PERSON] вийшла заміж та змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 жовтня 1991 року. Відповідно до виписки з погосподарської книги Перечинської міської ради Закарпатської області від 22 серпня 2025 року № 70/06-21 покійний [PERSON] був головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Також, у вказаній виписці вказано, що за дворогосподарством закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як зазначають позивачі, після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина в [ADDRESS] , яку вони прийняли постійним місцем реєстрації та проживання у вказаному будинку, що підтверджується довідкою від 21 серпня 2025 року за № 225/14-11. Позивачі [PERSON] та [PERSON] також вказують, що зі спадкоємців покійного [PERSON] першої черги за законом, окрім них, більше нікого немає. [PERSON] за життя не отримав правовстановлюючого документу на будинок та не зареєстрував право власності на нього. Тож для оформлення документів та отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. Однак, постановою нотаріуса за № 100/01-16 від 18 серпня 2025 року їм було надано відмову в реєстрації правовстановлюючих документів на спадковий будинок, оскільки такий не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №439260998 від 13 серпня 2025 року. В подальшому, за замовленням позивачки [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на спадковий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] станом на 30 листопада 2024 року. Відповідно до технічного паспорту, інвентаризаційна вартість будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами складає 269147 гривень. Таким чином, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за спадкодавцем у рівних частинах та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом звернулися до нотаріуса, на що отримали відмову через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, а тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] , право власності на нерухоме майно, а саме: по 1/2 частині житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 27.08.2025 року відкрито провадження у справі № 304/1905/25, та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання, з викликом (повідомленням) сторін, представників сторін. Витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та який мешкав за адресою: [ADDRESS] . В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про день та час його проведення були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмову заяву позивачів з проханням розглянути справу без їх участі за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримують у повному обсязі та просять позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Заяв, доповнень, клопотань, уточнень до раніше заявлених позовних вимог не мають. Представник відповідача Перечинської міської ради Ужгородського району Закарпатської області в підготовче засідання не з`явився, про день і час його проведення були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте до суду подано міським головою заяву з проханням розглянути справу № 304/1905/25 без участі представника відповідача. Проти задоволення позовної заяви [PERSON] , [PERSON] не заперечують. Заяв, доповнень, клопотань, відзиву від сторони відповідача до суду не надійшло. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). З урахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи ті обставини, що відповідач визнає заявлені позивачами вимоги, проти задоволення позову заперечень не має, і таке визнання позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи № 304/1905/25, повно і всебічно з`ясувавши обставини у цій справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] у віці 89 років помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським відділом ДРАЦСу в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 вересня 2024 року, за актовим записом № 246, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.6). Покійний [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 30 листопада 1961 року (а.с.7) та [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим 05 травня 1972 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 жовтня 1991 року, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] , позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). Як вбачається з Виписки з погосподарської книги, виданої Зарічівським старостинським округом Перечинської міської ради за вих. №70/06/21 від 22.08.2025, відповідно до погосподарського обліку (особовий рахунок № [NUMBER] ; погосподарська книга № 3 за 2011-2015 рр.) головою дворогосподарства житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] , [INFO] . За вказаним дворогосподарством закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,070 га (а.с.9). Відповідно до довідки Перечинської міської ради № 225/14/11 від 21.08.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , на дату смерті [PERSON] - [INFO] за вищевказаною адресою, окрім [PERSON] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається з довідки, виданої Перечинською міською радою за вих.№ 226/14-11 від 21.08.2025 року, у зв`язку із перенумерацією будинків по [ADDRESS] (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 439260998 від 13.08.2025, відсутня інформація щодо права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). З технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] вбачається, що станом на 30.11.2024 року за адресою [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок, літня кухня, господарська будівля, вбиральня, сарай, сарай, гараж, навіс, навіс, погріб, альтанка, вимощення, колодязь питний і огорожа (загальна площа земельної ділянки 750,0 кв.м.). Вказаний житловий будинок (літ.А) складається з: передпокою площею 6,6 кв.м., кімнати площею 8,3 кв.м., вітальні площею 20,0 кв.м., кімнати площею 20,8 кв.м., холу площею 15,7 кв.м., загальна площа будинку складає 71,4 к.в.м, житлова площа - 49,1 кв.м, та копія вказаного технічного паспорту є в матеріалах справи (а.с.14-19). Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, виготовленого ФОП [PERSON] щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] зазначено, що станом на дату оцінки 15.09.2025 інвентаризаційна вартість вказаного об`єкту нерухомості становить - 250490,00 гривні (а.с.37). Позивачі [PERSON] , [PERSON] зверталися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповіддю від 18.08.2025 року за вих. № 100/01-16 приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. на усне звернення [PERSON] та [PERSON] повідомив заявникам, з посиланням на п. 4.17, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року за № 296/5, що оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно не було виготовлено та не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку та відповідно, право власності на житловий будинок у [PERSON] , який помер [INFO] , не виникло та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення права власності у судовому порядку (а.с.13). З відповіді на ухвалу суду від 27.08.2025 року щодо витребування спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. листом за вих. № 108/01-16 від 10.09.2025 року повідомлено суд, що спадкова справа за померлим [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася, приватним нотаріусом надавалася консультація для громадян [PERSON] та [PERSON] , для оформлення права власності (а.с.34). У відповідності до вимог Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР (1540-06), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За наведених вище підстав спадкові відносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , регулюються нормами чинного Цивільного Кодексу України, в ред. 2004 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , будучи зареєстрованими за місцем його проживання (перебування). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 чинного Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Відповідно до приписів ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно вимог ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Незважаючи на той факт, що спадкове майно померлого [INFO] [PERSON] не є спірним, позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна, тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визнати за ними право власності на вказаний вище житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому, як встановлено судом, позивачі звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у виді визнання права та питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, приймаючи до уваги ті обставини, що прийняттям спадщини позивачами, з огляду на положення статей 1258 і 1265 ЦК України, права інших осіб не порушуються, повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/1905/25 та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Приймаючи ті обставини, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за законом звернулися спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] , позивачі у даній справі, щодо спадкового майна у виді житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , у частках по на кожну зі спадкоємців, при цьому, первинна реєстрація вказаного об`єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] своєчасно не проведена та правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок відсутні. Крім того, заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги відповідачем не оспорені, відзив, письмові заперечення проти позову відповідачем не подані, інші спадкоємці відсутні, та відповідно, інших осіб, які б претендували на спадкове майно після смерті [PERSON] , судом не встановлено, а тому на підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачами [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги про визнання за кожним з позивачів на 1/2 частку об`єкту нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачами при зверненні до суду, кожним в сумі по 1345,75 грн. /а.с.21,22/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось за окремою заявою вимог про відшкодування понесених ними судових витрат за рахунок відповідача у даній справі, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved