Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

В липні 2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2008 року по 01.06.2025 року у сумі 141786 грн 04 коп., та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири №5288 від 04.07.2008 року. Згідно з рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на [PERSON] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . 01.11.2021 року між КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР та [PERSON] був укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Даний договір є публічний договір приєднання, укладений сторонами з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 ЦК України з метою надання з метою надання послуг з постачання теплової енергії споживачу. Цей договір є опублікованим на офіційному сайті КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР. Невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті в повному обсязі за послугу з постачання теплової енергії призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед КП «Жовтводськтепломережа» ЖМР за надані послуги за період з 01.12.2008 року по 01.06.2025 року складає 141786,04 грн, з яких основний борг 92326,32 грн, інфляційні нарахування 40888,66 грн, три відсотки річних 8465,42 грн та пеня 105,64 грн. За законом споживач повинен своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. Враховуючи,\~що в\~добровільному порядку\~заборгованіcть\~за комунальні\~послуги не\~погашається,\~позивач змушений\~звернутися до\~суду та\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~КП «Жовтоводськтепломережа»\~Жовтоводської міської\~ради заборгованість\~за послуги\~з постачання\~теплової енергії за період з 01.12.2008 року по 01.06.2025 року у сумі 141786,04 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. 25 вересня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Давигори С.А. на адресу суду надійшов відзив, в якому вона просить відмовити КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР в задоволенні позовних вимог за період з листопада 2008 року по 12 березня 2020 року у зв`язку із пропуском позовної давності, а також відмовити в задоволенні позовних вимог за період з 12.03.2020 року по 01.06.2025 року у зв`язку з безпідставністю. У відзиві представник відповідача зазначає, що як вбачається із обставин позовної заяви позивач стягує із відповідача заборгованість, яка виникла за період із 01.12.2008 року по 01.06.2025 року в розмірі 92326,32 грн. Але якщо проаналізувати подані позивачем документи, то за рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №4710/1 від 20.11.2000 року прийнято рішення про передачу ВЖРЕО та ВОЖКГ наявної заборгованісті перед КП «Жовтоводськтепломережа», тобто по оплаті населення послуг гарячого водопостачання і опалення станом на 01.12.2000 р. та різниці в тарифах, що склалася на протязі минулих років. На думку представника відповідача, доказів про наявність заборгованості за квартирою [ADDRESS] станом на винесення вказаного рішення матеріали справи не містять. В свою чергу це є свідченням того, що у відповідача перед позивачем не було заборгованості на дату придбання квартири. Натомість позивачем до суду разом із позовом подано два різних розрахунки заборгованості за різні періоди, з яких не можливо достовірно встановити як належну суму боргу, так і період за який вона нарахована. Адже у позові наявна дата 01.12.2008 року, тоді як у розрахунку інфляційних витрат, пені та 3% річних позивач вказує початок періоду із листопада 2008 року нараховано 214,28 грн, в іншому розрахунку звітний період вказаний - квітень 2010 року в якому сальдо на початок місяця складає 2857,98 грн. Представник відповідача вважає, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості сам по собі не може вважатися належним та достовірним доказом у справі на підтвердження позовних вимог позивача, як фактично єдиний доказ на обґрунтування розміру боргу, оскільки в ньому не зазначено помісячно вид наданих конкретних послуг та вартість кожної з таких послуг, натомість наведено загальну суму за місяць, у зв`язку з чим неможливо встановити та перевірити чи правильним є нарахування такої вартості по кожній з послуг за місяць, та чи дійсно у відповідача наявна така заборгованість. Тобто в даних документах наявна досить об`єктивна різниця в сумах нарахованої заборгованості, що не дає можливості встановити точного періоду нарахування, щомісячного платежу, а також відсутні докази того, що станом на початок нарахування заборгованості за квартирою обліковувався борг. Окрім того період нарахування складає більше 17 років від першої дати вказаної в позові, що в свою чергу є порушенням строку позовної давності за який позивач стягує заборгованість. З огляду на таке, відповідач вважає за доцільне у відзиві заявити про застосування строків позовної давності до вимог нарахованих починаючи із 01 грудня 2008 року і до 12.03.2020 року. Вся наявна заборгованість починаючи із листопада 2008 року і до 12 березня 2020 року є такою, що нарахована з порушенням строків позовної давності і відносно даного періоду відповідач заявляє заяву про застосування строку позовної давності. Відносно періоду із 12 березня 2020 року по 01 червня 2025 року відповідач також вважає зауважити наступне. Звертаючись до суду та надаючи відомості про нарахування заборгованості за послуги із теплопостачання та гарячого водопостачання позивач не навів доводів, у зв`язку з чим лише у липні 2025 року в останнього виникло право на захист, якщо таке право на його думку існувало більш як 17 років. У позивача не було об`єктивних та непереборних перешкод аби не звертатися до суду про стягнення із відповідача заборгованості протягом такого тривалого часу, адже якщо проаналізувати періоди нарахування, то поведінка відповідача була сталою досить тривалий час, оплат не було здійснено, що в свою чергу не створювало ніяких об`єктивних перешкод на подання позивачем до суду з позову про стягнення боргу за захистом своїх прав на отримання відповідної плати. Стороні відповідача відомі обставини зупинення строків позовної давності, внесенні відповідними нормативно-правовими актами до Прикінцевих положень Цивільного кодексу України щодо введення карантину із 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а також воєнного стану в Україні із 24.02.2022 року по 04.09.2025 року. Тому, якщо суд і дійде висновку про наявність законних підстав для стягнення заборгованості, тоді така заборгованість повинна бути нарахована із початком запровадження карантину і до моменту подання позову до суду, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням заборони визначеного підзаконним нормативним актом за період із 24.02.2022 по 31.12.2023 року. Відповідач вважає, що заборгованість, яка нарахована до 11.03.2020 року (початок із 11.03.2017 року) в сумі 43 539,64 грн підпадає під застосування строків позовної давності, в подальшому наступні платежі, а це нарахування в сумі 47890,00 грн. за наявності доведеності у позивача об`єктивних перешкод у подачі позову до суду протягом попередніх 5 років перед поданням позову до суду може мати місце виключно за наявності належних і допустимих доказів законності нарахування та надання відповідної послуги. Позивач надає відповідні послуги на території без технічної зупинки чи інших перешкод, де не ведуться бойові дії, зупинення строків позовної давності ніяким чином не було реальною перешкодою аби звертатися до суду про стягнення боргу, що в свою чергу є підставою вважати дії позивача умислом на збільшення нарахування заборгованості. Умисне зволікання та досить великі періоди нарахування заборгованості, відсутність претензійної роботи лише вказує про недобросовісність дій позивача, який умисно затягував процес звернення до суду, маючи інформацію, що відповідач не сплачує за послугу. Те, що позивач має право, не звільняє його від обов`язку дотримуватися строків звернення до суду. З огляду на принцип диспозитивності, заявлений позивачем у розрахунку період нарахування трьох процентів річних й інфляційних втрат за період прострочення оплати послуг з листопада 2008 року до травня 2025року включно, виходить за межі строку позовної давності за кожним із платежів, які нараховуються щомісячно. Окрім того, розраховуючи три проценти річних, позивач не врахував, що початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 21 число кожного наступного місяця. Тому сума заборгованості за процентами з листопада 2008 року до травня 2017 року включно відповідно до заявленого позивачем розрахунку не може складати 40 888,66 грн. Відповідач надає суду власний розрахунок 3 річних за період із квітня 2020 року до 01.07.2025 року у відповідності до сум щомісячних платежів. Загальна сума, що могла би бути стягнута з відповідача, у разі якщо позивачем буде належними і допустимим доказами доведено поважність причин пропуску строку на звернення до суду з відповідними вимогами, а також доведення достатності належними і допустимими доказами право на стягнення складатиме - 64807,62 грн, з яких 47890 грн. сума боргу + 6894,20 грн. 3% річних + 10023,42 грн. інфляційні втрати. З аналізу поданого позову та проведеного відповідачем розрахунку сума заявленої заборгованості значно зменшилася на більше як 55% від первісних вимог, що в свою чергу є підставою для зменшення суми до стягнення судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2025 року, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу №5288 від 04.07.2008 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-23). Згідно з рішенням №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів за послуги гарячого водопостачання та опалення від Жовтоводського виробничого житлово-експлуатаційного об`єднання та виробничого об`єднання житлово-комунального господарства перейшли безпосередньо виробнику цих послуг - КП «Жовтоводськтепломережа» (а.с.25). Відповідач [PERSON] за послуги з постачання теплової енергії не сплачував. У зв`язку з цим, за період з 01.12.2008 року по 01.06.2025 року виникла заборгованість в розмірі 92326,32 грн. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості по о/р № [NUMBER] (а.с.7-14). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.п.5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Як слідує із вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 1 ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховним Судом України в листі №62-97 від 03.04.1997 року надані рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Відповідно до розрахунку інфляційних витрат, 3% річних та пені, здійсненого позивачем у зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку щодо оплати за надані послуги, інфляційні нарахування за період з 01.12.2008 року по 01.06.2025 року складають 40888,66 грн, 3% річних складають 8465,42 грн та пеня складає 105,64 грн (а.с.16-21). Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою\~статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260\~ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина четверта статті 267\~ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Частиною 1 ст. 32\~Закону «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Відповідно ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.1,2 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). При цьому,\~Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211\~впроваджено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє такий строк був продовжений\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2023 року № 650\~включно до 30 червня 2023 року. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-1X\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК\~доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто, до 30 червня 2023 року. У п.12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~в редакції Закону №540-1X перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21. 01 липня 2023 року дію карантину скасовано. 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява до суду подана до суду 31.07.2025 року. Таким чином, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з квітня 2020 року по червень 2025 року в розмірі, що за перерахунком становить 47890 грн. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що Указом Президента України неодноразово продовжений. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Водночас,\~постановою Кабінет Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 року\~внесено зміни в постанову № 206, відповідно до яких заборона на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням поширюється лише на територіальні громади, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окуповані російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Відповідачем було здійснено розрахунок 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 01.04.2020 по 24.02.2022 року: 01.04.2020-31.12.2020 - 275 днів (3427,88 (нарахована сума боргу згідно поданого розрахунку)*3,00%*100%*275=282,80 грн); 01.01.2021 - 31.12.2021 - 365 днів (14209,11*3,00%*100%*365=1555,89 грн); 01.01.2022 - 24.02.2022 - 54 дні (18520,70*3,00%*100%*54=300,03 грн). Загальна сума 282,80+1555,89+300,03 = 2138,72 грн. Період із 24.02.2022 по 31.12.2023 року не підлягає включенню в розрахунок 3% річних, оскільки Постановою КМУ встановлено законодавча заборона проводити відповідні нарахування, що позивачем не дотримано. Починаючи із 01.01.2024 року і по 01.07.2025 року відповідачем здійснено розрахунок 3% річних наступним чином. З 01.01.2024 по 31.12.2024 - 366 днів ( 43121,92*3,00%*100%*366=4734,78 грн.). З 01.01.2025 по 01.06.2025 - 151 днів ( 47890*3,00%*100%*366=2169,42 грн.). Загальна сума 4734,78+2169,42= 6894,20 грн. Тому загальний розмір нарахованих 3% річних на виконання вимог статті 625 ЦК України складає 9032,92 грн. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х відсоток інфляції - сума боргу. У період з 01.04.2020 по 31.12.2020 року на суму боргу 3427,88 грн. = сукупний індекс інфляції складає = 105,0%. 3427,88 грн. (сума боргу) х 105,0 % (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 13626 грн = 17,394 грн. У період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року на суму боргу грн. = сукупний індекс інфляції складає = 110,0%. 14209,11 грн. (сума боргу) х 110,0 % (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 14209,11 грн = 1420,91 грн. У період з 01.01.2022 по 24.02.2022 року на суму боргу грн. = сукупний індекс інфляції складає = 101,3*101,6%=102,9. 18520,70 грн. (сума боргу) х 102,9 % (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 18520,70 грн = 537,1 грн. У період з 01.01.2024 по 31.12.2024 року на суму боргу грн. = сукупний індекс інфляції складає = 112,0%. 43121,92 грн. (сума боргу) х 112,0 % (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 43121,92 грн = 5174,63 грн. У період з 01.01.2025 по 01.06.2025 року на суму боргу грн. = сукупний індекс інфляції складає = 101,2*100,8*101,5*100,7*101,3*100,8=106% 47890 грн. (сума боргу) х 106,0 % (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 47890 грн = 2873,40 грн. Суд погоджується з розрахунком, наданим представником відповідача, та вважає, що він відповідає вимогам закону. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача складає - 64807,62 грн, з яких 47890 грн - сума основного боргу; 6894,20 грн - 3% річних та 10023,42 грн - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1384,03 грн (64807,62 х 3028 / 141786,04). На підставі викладеного,

Outcome: partial