Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 04 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір №4709646 про надання споживчого кредиту шляхом його підписання позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 2000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на зазначений позичальником картковий рахунок, строком на 360 днів, з датою остаточного повернення кредиту - 30.05.2025, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Вказує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало [PERSON] кредитні кошти та можливість розпоряджатися ними. 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 31-1/032025, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. Станом на 31.05.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 11064 грн. 23 грн., з яких: 1995 грн. 39 коп. заборгованість по тілу кредиту, 7302 грн. 92\~ коп. - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 1765 грн. 92 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими після укладення договору факторингу. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 11064 грн. 23 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.,\~ витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.,\~ інфляційні втрати та\~ 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. У судове засідання представник позивача\~ не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подала. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.\~ Статтею 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~до ст. 628 ЦК України\~ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~\~статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям\~ Закону України «Про електронну комерцію»\~на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону \~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» \~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12\~ цього ж Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено у правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що\~ 04.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір № 4709646 про надання споживчого кредиту в сумі 2000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника (п.1.2 договору). Згідно із п.1.3. договору строк кредиту - 360 днів,\~ із 04.06.2024 до 30.05.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів\~кожні 30 днів у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Лінеура Україна» підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" вих. № 1-0904 від 09.04.2025, повідомленням АТ КБ "ПриватБанк" від 14.11.2025. 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №31-1/03/2025 згідно якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується реєстром боржників. Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 11064 грн. 23\~ коп. з яких: - 1995 грн. 23 коп. - заборгованоість за тілом кредиту; 7302 грн. 92 коп - заборгованість за відсотками, нарахована первісним кредитором; 1765 грн. 92 коп.\~ - відсотки, нараховані позивачем у межах строку кредитування за 59 календарних днів. Доказів пртилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Пунктом 1.3 договору кредитної лінії № 4709646 від 04.06.2024\~ передбачено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,50 % в день від суми залишку кредиту. Проте, умови Договорів в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1 % в день, а саме 1,50%. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи\~споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 04.06.2024 кредитний договір №4709646 5 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ні ТОВ «Лінеура Україна",\~ ні позивач не мали права визначати проценту ставку у розмірі 1,50% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Договір з відповідачем укладено 04 червня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 1 % в день. Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 2000 грн. 00 коп., то 1 % в день на строк 360 днів становить 7200 грн. 00\~ коп. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч. 10, ч.\~ 11\~ст. 265 ЦПК України\~та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10\~ст. 265 ЦПК України\~суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч. 11\~ст. 265 ЦПК України\~остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18\~Перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 04.06.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11\~ст. 265 ЦПК України\~інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1048 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору та процентів за користування кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 9200 грн. 00 коп., яка складається:\~ 2000 грн. 00\~ коп.\~ - забогованість за тілом кредитом, 7200 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками\~ за користування кредитом у межах строку кредитування 360 днів. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено до стягнення на його користь з відповідача 10000 грн. понесених\~ витрат\~ на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано договір про надання юридичної допомоги від 01.08.2024 р., дедальний опис наданих послуг, акт прийому-передачі наданих послуг від 04.08.2025 р. Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (9200 х 100) : 11064,23 = 83,15 %, тобто позов задоволено на 83,15 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок:\~ 2422 грн. 40 коп. х 83,15 % = 2014 грн. 23 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2014 грн. 23 коп.\~ судових витрат зі сплати судового збору. На відшкодування витрат за надання правничої допомоги необхідно стягнути\~ 8315 грн. (10000\~ х 83,15 %). Однак, враховуючи принцип справедливості, ціну позову, те, що вказана справа є малозначною та не потребує значного об`єму робіт та витрат часу, зважаючи на обсяг наданих адвокатом робіт а також те, що відповідач є слабшою стороною договору, суд вважає заявлений до відшкодування розмір витрат на оплату адвоката не співмірним із складністю справи та дійшов висновку про\~ стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial