Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1462,75 грн., яка складається з 1097,11 грн. за житлово-комунальні послуги з період з грудня 2011 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 281,78 грн., 3% річних у розмірі 83,86 грн, а також судові витрати у розмірі 7968,96 грн. Позов мотивує тим, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП [PERSON] 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно Додатку №1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Відповідно до ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до фізичних осіб боржників за надані послуги з поводження з побутовими відходами згідно з додатком №1 до акту про придбання майна на аукціоні від 14.11.2024 року, зокрема до боржника за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до акта звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , проживає одна особа, абонентом є [PERSON] . Акт звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , підтверджує, що за період з грудня 2011 року до квітня 2021 року (включно) розмір наданих послуг з управління побутовими відходами Відповідачу становить на суму 1097,11 грн. Оскільки відповідачем не погашено дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат, розмір яких склав 281,78 грн та нарахування 3% річних на суму заборгованості, що становить 83,86 грн. Відповідач добровільно вказану заборгованість не погашає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути в примусовому порядку вказану вище заборгованість та судові витрати по справі. 01.12.2025 представником позивача подано суду клопотання про долучення доказів, в якому зазначає, що фізичною особою підприємцем [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3292,55 грн, які просить суд стягнути з відповідача на користь позивача. Просить суд долучити до матеріалів справи: акт № 222 від 01.12.2025р. здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача в судове засідання не прибув, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 1\~Закону України\~від 09.11.2017\~№ 2189-VIII\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 ч. 1 Закону). Відповідно до ч. 2 ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. В силу дії п. 5 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст.\~9\~цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як свідчить тлумачення статті 526\~ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). В судовому засіданні встановлено, що Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 року переможцем аукціону є ФОП [PERSON] 14.11.2024 року на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП [PERSON] укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно Додатку №1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Відповідно до ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. КП «Екосервіс» здійснювало вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Калуської територіальної громади. Послуги населенню надавались фактично, оскільки КП «Екосервіс» було єдиним виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади. Тарифи з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади затверджувалися рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради. За адресою: [ADDRESS] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на абонента [PERSON] . Згідно відомостей, які надані управлінням ЦНАП Калуської ТГ Калуського району 28.10.2025, [PERSON] з 08.08.2021 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, між КП «Екосервіс» та відповідачем виникли відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . КП «Екосервіс» надавав відповідачу відповідні послуги, однак останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги. Як вбачається з наданого позивачем акту звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] за період з грудня 2011 року до квітня 2021 року розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] становить 1097,11 грн. Таким чином, доказами підтверджується перехід до позивача права вимоги до відповідача щодо заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , яка становить 1097,11 грн. Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, по суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 510\~Цивільного кодексу\~України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513\~Цивільного кодексу\~України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514\~Цивільного кодексу\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі заміни сторони зобов`язання до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості відповідача включає в себе нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу, на такі нарахування. Отже, суд приходить до висновку, що позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс», тобто з 14.11.2024. Таким чином, згідно проведеного судом перерахунку, розмір нарахованих за період з 14.11.2024 до 24.10.2025 3% річних складає 31,09 грн, а інфляційних втрат 87,27 грн. Доказів належного виконання зобов`язань відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому КП «Екосервіс» послугами. Таким чином, вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 1215,47 грн, в тому числі: 1097,11 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2011 року до квітня 2021 року; інфляційні втрати у розмірі 87,27 грн; 3% річних у розмірі 31,09 грн. В задоволенні решти позову слід відмовити за безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сума позовних вимог була заявлена позивачем в розмірі 1462,75 грн. Судом вирішено стягнути заборгованість на суму 1215,47 грн (83,09%). А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на суму 805,11 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Адвокатським бюро «Юлії Біжко» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025 р. Додатком № 1 від 14.07.2025 р. до договору про надання професійної правничої допомоги визначено права, які надаються адвокату. Додатком № 2 від 14.07.2025 визначено, що година праці адвоката становить 2000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: акт № 222 від 01.12.2025р. здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025р., згідно якого загальна вартість адвокатських послуг становить 3292,55 грн. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19\~ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 3292,55 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу є достатнім, пропорційним і справедливим. Оскільки у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за надання правничої допомоги на суму 1661,80 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,09%). На підставі наведеного та

Outcome: partial