Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся у вересні 2025 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором №8608255 в розмірі 55 410.69 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.09.2025 року цивільну справу передано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позов обґрунтував тим, що 20.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №8608255, за яким відповідач отримала у кредит грошові кошти в розмірі 8932 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених цим кредитним договором. ТОВ «Мілоан» перерахував відповідачу вищевказану суму грошових коштів, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 30.06.2025 року. Проте, відповідач не виконала належним чином кредитних зобов`язань, внаслідок чого 26.11.2024 року, згідно умов Договору відступлення прав вимоги №112-МЛ, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним Договором №3810495 від 19.09.2019 року на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Просить позов задовольнити, стягнути сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Заперечуючи проти позову 10.11.2025 року представник відповідача адвокат Якубовський О.О. подав до суду відзив на позов, у якому заявлений позов визнає частково в сумі 41 042,54 грн., з яких: 8 932 грн. заборгованість по кредиту та 32 110,54 грн. - проценти за користування кредитом за 344 днів (з 21.07.2024 року 29.06.2025 року) у зменшеному розмірі з врахуванням норм закону №3498( тобто 1% в день з 21.08.2024 року), а також судовий збір у сумі 1794,27 грн. (74,07% від частки задоволених вимог) та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а також просив стягнути судові витрати з позивача, понесені відповідачем у сумі 4080 грн. 25.11.2025 року представник позивача надав суду відповідь на відзив в якому просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки проценти нараховувались поетапно, в межах строку користування кредитом. Протягом строку кредитування нараховувались відсотки за узгодженими сторонами розміром. В задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат на його користь, просив відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві та відзиві просив, розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача просив позов задовольнити частково, розгляд справи проводити без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.07.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №8608255, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримала від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 89332 грн., строком до 30.06.2025 року та сплатою відсотків у розмірі 255,50% річних (протягом першого розрахункового траншу), на фактичну заборгованість за кредитом в день та 511% річних (протягом решти строку кредитування) на фактичну заборгованість за кредитом в день. Орієнтована реальна процентна ставка складає 1,10%. Орієнтована реальна річна процента ставка дорівнює 7355,14% відсотків річних. Відповідно до умов Розділу 2 Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] , що і було дотримано первісним кредитором. 26.11.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за Договором Факторингу №112-МЛ/13. За даним Договором Факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відступлено право вимоги за заборгованістю\~ на користь позивача ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Таким чином позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача. Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а відтак позивач, як правонаступник кредитора, набув право вимоги за кредитним договором про споживчий кредит №8608255 від 20.07.2024 року. Загальна сума заборгованості, відповідно до розрахунку наданого позивачем за кредитним договором становить 55 410,69 грн, з них: заборгованість по кредиту 8 932 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 41 506,69 грн. за період з 27.11.2024 року по 29.06.2025 року (за розрахунком первісного кредитора). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), вбачається, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами вказаних договорів (позики та кредитних договорів) було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 1077, ч.1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Заперечуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків, представник відповідача визнав їх частково, а саме в сумі 32 110,54 грн. (за період з 21.07.2024 року 29.06.2025 року), оскільки\~ 21.08.2024 року розмір денної процентної ставки за ч.4 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1% в день. Оскільки судом встановлено, що відповідач уклала кредитний договір, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, належним чином їх не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем відповідача договором факторингу, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 41 042,54 грн., з яких: 8 932 грн. заборгованість по кредиту та 32 110,54 грн. - проценти за користування кредитом за 344 днів (з 21.07.2024 року 29.06.2025 року), так як представником відповідачем доведено факт неправомірності нарахування відсотків за користування споживчим кредитом кредитом в період саме з 21.08.2024 року по 29.06.2025 року. Щодо вимог в частині стягнення комісії в сумі 506 грн. та неустойки в сумі 4 466 грн., то вимоги в цій частині не підлягають. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Надання кредиту є основною послугою за кредитним договором. Зі змісту п. 1.5.1 кредитного договору №8608255 від 20.07.2024 р. вбачається, що відповідачем заявлено до стягнення комісію за надання кредиту. Однак, встановлення комісії за надання кредиту не відповідає п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки відповідно до вказаної норми комісія може бути нарахована лише за додаткові послуги, якою надання кредиту не є. Оскільки кредитором встановлено комісію всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування» відповідна умова кредитного договору є нікчемною. Аналогічну правову позицію висловила у Постанові від 13.07.2022р. у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду. Таким чином, оскільки умова договору щодо обов`язку здійснення платежу за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 506 грн. стягненню не підлягає. Слід зазначити, що у інших аналогічних справах №645/2456/24; №7202/5995/20 судами було відмовлено позивачу у стягненні із позичальника заборгованості по комісії та зараховано сплачені суми комісії в рахунок сплати кредиту. Отже, відповідачка не має зобов`язань зі сплати заявлених до стягнення комісії. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022, від 18.04.2022 р. № 259/2022, від 17.05.2022 р. № 341/2022, від 12.08.2022 р. № 573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 р. № 58/2023, від 01.05.2023 р. № 254/2023, від 26.07.2023 р. № 451/2023, від 05.02.2024 р. № 49/2024, від 06.05.2024 р. № 271/2024, 28.10.2024 р. № 740/2024, 26/2025 від 14.01.2025 р., №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025 затверджених Верховною Радою України в Україні діє воєнний стан по 05.11.2025 р. 17.03.2022 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії Підпунктом 2 пункту 3 розділу І вказаного закону розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 18. Зазначеним пунктом встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позивачка не має обов`язку зі сплати заявленої суми позивачем неустойки в розмірі 4466 грн. за кредитним договором №8608255 від 20.07.2024 р. Факт включення до розрахунків спірної суми вказує на наявність обґрунтованих сумнівів у правильності всіх інших нарахувань які заявлені до стягнення. Таким чином, загальна сума до стягнення становить 41042,54 грн. (74,07 % із заявленої позивачем суми) із яких: 8932 грн. - кредит; 32110,54 грн. - проценти за 344 днів (21.07.2024 29.06.2025 р.), що складаються із: 4153,38 грн. проценти за період 21.07.2024 20.08.2024 р., нараховані за ставкою 1,5% денних та 27957,16 грн. проценти за період 21.08.2024 29.06.2025 р., нараховані за ставкою 1% денних. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо судових витрат, то слід зазначити наступне. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Дані судові витрати у розмірі 1794,27 грн. підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням частково позовних вимог у відповідності до частки. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року, та акт №Д/2939 наданих послуг на суму 8000 грн. від 19.09.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №д/2939 від 19.09.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року. Як встановлено судом, 01.07.2025 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», в особі адвоката, керуючого партнера Усенка Михайла Ігоровича, за умовами якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах, з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Згідно з п.2.1 вказаного договору, порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору включаються додатком №1 до договору. У п.2.3 вартість наданих послуг правничої допомоги за 1(одну) кредитну справу складає: 8000 грн. без ПДВ. Згідно з актом №Д/2939 від 19.09.2025 року, виконавцем надано клієнту, а клієнтом прийнято послуги згідно договору про надання правової (правничої допомоги) №0107 від 01.07.2025 року щодо ведення справи відносно боржника [PERSON] на суму 8000 грн. Сторона відповідача заперечила стягнення витрат на правову допомогу як неспівмірну і просила зменшити їх до 2000 грн. На думку суду, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, складність та категорію справи, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 2000 гривень, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Сторона відповідача, також просила вирішити питання стягнення витрат за професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача у сумі 4080 грн.. Так, представником відповідача надано договір №602 про надання правової допомоги від 03.11.2025 року, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по договору №602 про надання правової допомоги від 03.11.2025 року, квитанцію №456252 від 03.11.2025 року на суму 4080 грн. Однак, враховуючи те, що судом частково стягнено з відповідача витрати на правову допомогу в користь позивача, з урахуванням задоволених вимог, суд, приходить до висновку про відмову у вимогах відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки саме із-за бездіяльності відповідача по погашенню боргу, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. На підставі ст. ст. 207, 509, 525, 526, 530, 610, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077-1078 ЦК України та,

Outcome: partial