Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача АТ «ПУМБ» Супрун Є.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. За змістом позову, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: №200299224314 від 04.10.2021, за яким позичальнику надано кредит у сумі 17500,00 гривень та №1002104741001 від 08.09.2022, за яким позичальнику надано кредит у сумі 20000,00 гривень. Представник позивача стверджує, що відповідач довготривалий строк не виконує свої кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 07.05.2025 у неї утворилась заборгованість перед позивачем, а саме: за кредитним договором від 04.10.2021 №200299224314 в розмірі 30737,94 грн, з яких: 17499,98 грн заборгованість за кредитом, 13237,96 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором від 08.09.2022 №1002104741001 в розмірі 15746,61 грн, з яких: 9167,09 грн заборгованість за кредитом, 0,51 грн. заборгованість за процентами, 6579,01 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за обома кредитними договорами склала 46484,55 грн. На вимогу позивача про сплату заборгованості відповідач не відреагував. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою судді від 11.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. 12.09.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача Супрун Є.В. про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомила, будь-яких клопотань суду на надала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного. 04.10.2021 відповідач [PERSON] підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просила відкрити їй пакет послуг «ВСЕМОЖУ Standard (без страховки)» № [NUMBER] . Підписанням заяви [PERSON] підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на веб-сайті банку в повному обсязі. За змістом заяви, [PERSON] просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку № [NUMBER] , встановити кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн. Сторони погодили реальну річну ставку у розмірі 47,88%. Разом із заявою, 04.10.2021 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому встановлені істотні умови договору: тип кредиту кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 3000,00 грн, строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, процентна ставка 47,88% річних. До позовної заяви позивач додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка діє з 15.03.2021. У період з 04.10.2021 по 05.08.2022 відбувалось зміна кредитного ліміту, останній раз 05.08.2022 до 17500,00 грн., про що свідчить довідка про збільшення кредитного ліміту по договору №200299224314. Згідно з наданою суду випискою за період з 04.10.2021 по 30.11.2023 встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами, частково здійснювала погашення кредиту, але не в повному обсязі. Станом на 07.05.2025 заборгованість за кредитним договором №200299224314 складає 17499,98 грн за сумою кредиту, що видно з наявного розрахунку, за відсотками 13237,96 грн., а всього 30737,94 грн. Крім того, 08.09.2022 відповідач [PERSON] підписала заяву №1002104741001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на веб-сайті банку в повному обсязі. За змістом заяви, [PERSON] просила надати їй споживчий кредитна загальні споживчі цілі в розмірі 20000,00 гривень, строком на 24 місяці. Сторони погодили розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентної ставки 0,010% річних. Разом із заявою, 08.09.2022 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому встановлені істотні умови договору: тип кредиту кредит, сума/ліміт кредиту 20000,00 грн, строк кредитування 24 місяці,щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%, процентна ставка 0,010% річних. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором №1002104741001 від 08.09.2022 виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі 20000,00 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № TR.59702935.61087.8810 від 08.09.2022. Згідно з наданою суду випискою за період з 08.09.2022 по 09.09.2024, встановлено, що відповідач частково здійснювала погашення кредиту, але не в повному обсязі. З дослідженого судом розрахунку, встановлено, що станом на 07.05.2025 заборгованість за кредитним договором №1002104741001 від 08.09.2025 складає 9167,09 грн заборгованість за кредитом, 0,51 грн. заборгованість за відсотками, 6579,01 грн заборгованість за комісією. Також, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості по комісіям 7774,00 грн. Позивачем направлено на поштову адресу [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов`язань за вищезазначеними кредитними договорами Вих.№КНО-44.2.1/281 від 09.05.2025, однак матеріали справи не містять доказів її добровільного виконання відповідачем. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст.\~207,\~509,\~525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.\~626-629,\~631 ЦК України). Зокрема, ч.1\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 04.10.2021 укладено кредитний договір №200299224314, за яким АТ "ПУМБ» виконало свої зобов`язання, а саме відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало платіжну картку із встановленим лімітом, який відповідач [PERSON] використовувала протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у матеріалах немає. Враховуючи зазначене, сума тіла кредиту в розмірі 17499,98 грн. та нарахованих відсотків в розмірі 13237,96 грн. за кредитним договором №200299224314, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню в повному обсязі. Також, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 08.09.2022 укладено кредитний договір №1002104741001, за яким АТ "ПУМБ» виконало свої зобов`язання, а саме надало відповідачу споживчий кредит в розмірі 20000,00 грн. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань з повернення кредитних коштів, в неї виникла заборгованість зі сплати суми кредиту, відсотків за його користування та комісією. Суд вважає обґрунтованою та доведеною вимогу щодо стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за сумою кредиту та відсотків, однак не погоджується зі стягненням комісії за обслуговування кредитної заборгованості з огляду на наступне. Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором. Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції. Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди. Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України. Як встановлено з кредитного договору, а саме з Розділу «Споживчий кредит» сторони узгодили супровідні послуги, а саме щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, які фактично є послугами з розрахунково-касового обслуговування. Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з матеріалами справи, відповідач погодилась з умовами кредитування, у тому числі й щодо сплати комісії. Однак, умови угод, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] в частині стягнення прострочених комісій за договором №1002104741001 задоволенню не підлягають. Крім того, враховуючи, що нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою, а відповідач [PERSON] сплатила 7774,00 грн. в рахунок її погашення, що підтверджено розрахунком, наданим позивачем, суд вважає за необхідне врахувати ці грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за основною сумою кредиту. Отже, за договором №1002104741001 від 08.09.2022 слід задовольнити вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача 1393,09 грн.(9167,09 грн 7774,00 грн) заборгованість за кредитом та 0,51 грн. заборгованість за відсотками. Загальна сума до стягнення за договором №200299224314 від 04.10.2021 та №1002104741001 від 08.09.2022 становить 32131,54 грн. За змістом ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 69,12%), з відповідача на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1674,36 грн. (2422,40*69,12%).

Outcome: partial