Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу за комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] (абонентський рахунок № [NUMBER] ) в м.\~Стрий, за період з 15.10.2020\~р. по 01.07.2025\~р., в розмірі 36\~132,08\~грн., 7\~065,46\~грн. інфляційних витрат, 1731,97\~грн. 3% річних, та 3028\~грн. судового збору в користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 листопада 2023 року Стрийський міськрайонним судом Львівської області задоволено заяву Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» та було видано судовий наказ, про стягнення з боржника [PERSON] в користь КП "Стрийтеплоенерго" заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, за період з 01.10.2021 по 01.09.2023р. в розмірі 14030,28 грн., та судовий збір в розмірі 268,40 грн. Ухвалою суду від листопада 2023 року вказаний судовий наказ був скасований. Для розрахунку за надані послуги на ім`я відповідача [PERSON] було відкрито абонентський рахунок № [NUMBER] який закріплено за адресою : [ADDRESS] . Оскільки відповідач, умисно ухиляється від обов`язку щодо оплати заборгованості за надані йому комунальні послуги з постачання теплової енергії, тому за абонентським рахунком який закріплено за адресою де проживає відповідач, числиться заборгованість за період з 01.10.2020р. по 01.07.2025р. в розмірі 36132,08 грн., що і є предметом даного позову з урахуванням індексу інфляційних втрат на суму 7065,46грн. та 3% річних в розмірі 1731,97 грн. тобто загальна заборгованість становить 44 929,51 грн. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 401655089 від 31.10.2024р. вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, № 250 виданого 10.06.2014р. відповідачу належить\~квартира [ADDRESS] на праві приватної власності і частка його складає 1/1. У п`ятиповерховому житловому будинку де проживає відповідач, передбачена система централізованого опалення житлових приміщень. Згідно перспективної (енерго- та екологоефективної) схеми теплопостачання, котра затверджена рішенням Стрийської міської ради Львівської області № 278 від 18.12.2012р., вбачається, що будинок [ADDRESS] приєднаний до теплової мережі котельні [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Стрийтеплоенерго» протягом спірного періоду з 15.10.2020р. по 01.07.2025р. в опалювальні періоди, надавало послуги з постачання теплової енергії відповідачу за його адресою проживання, що підтверджується актами приймання передачі теплової енергії. Оплата за послуги відповідачем не здійснювалась, в зв`язку з чим за особовим рахунком № [NUMBER] виникла заборгованість перед КП "Стрийтеплоенерго" за період з 15.10.2020 по 01.07.2025 р. на суму 36132,08 грн., що відображено в розрахунку боргу за комунальні послуги з постачання теплової енергії. КП «Стрийтеплоенерго» здійснило нарахування інфляційних втрат за період з 15.10.2020р. по 23.02.2022р. в розмірі 2454,68грн. та за період з 30.12.2023р. - 01.07.2025р. в розмірі 4610,78 грн. Загальна сума нарахованих інфляційних втрат становить: 7065,46 грн. Відповідно до розрахунку 3%\~річних сума нарахованих санкцій за період з 15.10.2020р. - 23.02.2022р. та за період з 30.12.2023р. - 01.07.2025р. становить 1731,97 грн. В поданій до суду заяві від 27.10.2025 відповідач зазначив, що в належній йому квартирі за адресою [ADDRESS] , центральне опалення знаходились в аварійному стані і не підлягало ремонту (термін служби чавунних опалювальних батарей - до 35 років, а будинок зданий в експлуатацію в 1976 р.), а КП Стрийтеплоенерго відмовилося проводити ремонт або заміну аварійного обладнання і була загроза затоплення сусідів знизу по стояку, тому був здійснений демонтаж аварійних батарей а на їх місці встановлені заглушки. Таким чином з 1 листопада 2018р. послуги з централізованого опалення до квартири більше не надаються. З твердженням позивача про самовільне відключення від центрального теплопостачання не згідний, оскільки має місце не відключення, а тимчасове призупинення послуги в зв`язку з неможливістю її надання до заміни позивачем аварійного обладнання на нове, після чого послуга може бути відновленою. Тому існування заборгованості перед КП Стрийтеплоенерго не визнає, оскільки фактично послуг від них не отримує та проживає за іншою адресою. Просить суд застосувати позовну давність у даній справі. Зазначає, що жодних договорів КП Стрийтеплоенерго із ним не укладало, тому немає законних підстав вимагати зі споживача оплати послуг. Позивач не надав жодних належних, достовірних і достатніх доказів правильного розрахунку заборгованості, зокрема в розрахунку не вказано помісячно ні кількості одиниць тепла спожитих, ні тариф за кожен місяць (із зазначенням розміру ПДВ), а також не вказано вартість доставки тепла і теплових втрати при передачі, а також коригування та перерахунки. Надані акти прийому-передачі тепла не містить підтвердження того, що надана послуга відповідає встановленим стандартам якості, складені без участі відповідача і ним не підписані, вважає що акти підписані не уповноваженими особами з боку споживача. Вважає вимоги позивача є необґрунтованим та недоведеними. Уповноважений представник позивача Пак\~О.\~В. в судових засіданнях надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги заперечив, надав пояснення, аналогічні наведеним в письмовій заяві. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Писарева\~О.Ю. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті відбувся 25.11.2025. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність у галузі теплопостачання згідно до ліцензії №041915 серії АД з виробництва теплової енергії, ліцензії № 041916 серії АД з транспортуванням теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії №041917 серія АД з постачання теплової енергії, котрі є діючими та безстроковими відповідно до Закону України №222-VIII від 02.03.2015 «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності»,\~Постанови КМ України від 05.08.2015 №609 «Про затвердження переліку органів ліцензування», розпорядження голови обласної державної адміністрації від 17.03.2016 №138/0/5/16 «Про ліцензування господарської діяльності на території області»/а.с.46-49/. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №401655089 від 31.10.2024\~р., вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 520, виданого 10.06.2014 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М., відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві власності /а.с.22/. Як вбачається із копій актів опломбування теплового лічильника №86 від 17.08.2018 та №57 від 15.07.2022 за адресою по [ADDRESS] встановлено теплові лічильники зав. №031104Y507 та №72830046, відповідно /а.с. 19/. З копій свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №270 від 14.06.2018 та №56/2180 від 11.07.2022 вбачається проведення повірки вищевказаних лічильників. У відповідності до копії акту про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 13, 15 липня 2022 року у будинку по [ADDRESS] встановлено обладнання для обліку теплової енергії /а.с.20-21/. З актів приймання-передачі теплової енергії вбачається, що в період з жовтня 2020 року по квітень 2025 року КП «Стрийтеплоенерго» постачалась теплова енергія до будинку за адресою [ADDRESS] /а.с. 25-41/; У відповідності до копії перспективної (енерго- та екологоефективної) схеми теплопостачання, котра затверджена рішенням Стрийської міської ради Львівської області №278 від 18.12.2012 будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] приєднаний до теплової мережі котельні №27 /а.с.42-45/. Наказом КП «Стрийтеплоенерго» від 14.12.2021 №42 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на 2022 рік /а.с. 50-52/. 26.08.2020 рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №197 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, для потреб населення комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» - 1752,66 грн./Гкал. 04.11.2021 рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №374 встановлено тарифи на послуги з постачання теплової енергії для населення комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» - 1861,72 грн./Гкал. 13.10.2022 рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №475 встановлено економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП «Стрийтеплоенерго» - 1976,51\~грн. (без ПДВ). Однак, відповідно до ст. 1 Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022\~р., забороняється підвищення тарифів на теплову енергію і послуги з постачання теплової енергії (мараторій), тому діє тариф згідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №374 від 04.11.2021\~р. Судом встановлено, що опалювальний сезон 2020-2021 років розпочався 16.10.2020\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 15.10.2020\~р. за №80 і завершився 20.04.2021\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 16.04.2021\~р. за №80. Опалювальний сезон 2021 -2022 років розпочався 18.10.2021\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 07.10.2021\~р. за №210 і завершився 14.04.2022\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 13.04.2022\~р. за №75. Опалювальний сезон 2022 -2023 років розпочався 04.11.2022\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 03.11.2022\~р. за №250 і завершився 12.04.2023\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 11.04.2023\~р. за №56. Опалювальний сезон 2023 -2024 років розпочався 12.10.2023\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 16.10.2023\~р. за №225 і завершився 26.04.2024\~р. на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 26.04.2024\~р. за №98. Опалювальний сезон 2024-2025 років розпочався на підставі розпорядження міського голови м.\~Стрия від 11.10.2024\~р. за №250 та завершився 13.04.2025 року на підставі розпорядження міського голови м. Стрия від 12.04.2025 р. за №92. У відповідності до розрахунку боргу за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії, за споживачем [PERSON] по абонентському рахунку № [NUMBER] наявна заборгованість за період з 01.10.2020 по 01.07.2025 у розмірі 36132,08 грн. /а.с.53-54/. У відповідності до судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2023 у справі № 456/5303/23 з [PERSON] на користь КП «Стрийтеплоенерго» стягнуто заборгованість за теплопостачання у розмірі 14030,28 грн., а також судовий збір у розмірі 268,40 грн./а.с.15-16/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.11.2023 вищевказаний судовий наказ від 06.11.2023 було скасовано за заявою [PERSON] /а.с.17/. Споживачу [PERSON] КП «Стрийтеплоенерго» скеровувалась претензія про необхідність погашення наявної заборгованості, а саме 01.07.2025 вих. № 01/841 про те, що за квартирою існує заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії в розмірі 36132,08 грн. за період 15.10.2020 по 01.07.2025 /а.с.24/. З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2018 [PERSON] звертався із заявою до КП «Стрийтеплоенерго», в якій просив провести ремонт чи заміну аварійних батарей центрального опалення. 06.08.2018 КП «Стрийтеплоенерго» листом за № 01/1988 надало відповідь [PERSON] , в якій повідомлено, що ліквідація неполадок в роботі внутрішньо будинкової системи опалення є обов`язком балансоутримувача будинку. 07.11.2018 року відповідач звертався до позивача із заявою, в якій повідомляв про демонтаж батарей опалення, відсутність проживаючих осіб за відповідною адресою та висловлював прохання встановити прилади обліку поступаючої в квартиру теплової енергії. У відповідь на вказану заяву КП «Стрийтеплоенерго» листом від 09.11.2018 № 01/3306 повідомило відповідача про недопустимість самовільного від`єднання від центрального опалення, інформовано, що встановлення розподільчого вузла обліку у квартирі здійснюється власником приміщення, інформація про те, що у квартирі ніхто не проживає не є підставою припинення нарахування за послуги теплопостачання. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтями\~7\~та\~8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Статтею 179 ЖК України\~передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Крім того, згідно з\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживачі самостійно обирають модель договірних відносин у багатоквартирному будинку на послуги з постачання теплової енергії. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-цта від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16. Окрім того слід зауважити, що відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи №643/17352/20 від 07.11.2023, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. При цьому відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивача покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для стягнення заборгованості за комунальні послуги. З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказуванню у даній справі підлягає зокрема факт надання відповідачам послуг з центрального теплопостачання та неоплати відповідачем коштів за надані послуги. Вирішуючи даний спір, судом встановлено дійсні обставини та досліджено наявні у справі докази і надано їм правову оцінку. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка підключена до системи централізованого опалення, тобто відповідач є учасником правовідносин в сфері житлово-комунальних послуг, а тому повинен проводити їх оплату відповідно до встановленого законом порядку, оскільки фактично послуги теплопостачання відповідачем отримуються. Відповідно до актів приймання-передачі теплової енергії в період з жовтня 2020 року по квітень 2025 року КП «Стрийтеплоенерго» постачалась теплова енергія до будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно з розрахунком боргу за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії, за споживачем [PERSON] по абонентському рахунку № [NUMBER] наявна заборгованість за період з 01.10.2020 по 01.07.2025 у розмірі 36132,08 грн. Нарахування за послуги проведено згідно показів теплового лічильника. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Пунктом 11 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (далі - Типовий індивідуальний договір) передбачено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Пунктом 5 Типового індивідуального договору визначено, що обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку (групи нежитлових будівель та/або споруд, які є єдиним майновим комплексом) за період непрацездатності/відсутності вузла(ів) комерційного обліку теплової енергії у разі виходу його (їх) з ладу або втрати, визначається для кожного розрахункового періоду, виходячи із середнього загального обсягу, спожитого у попередній опалювальний період або за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів за формулою, наведеною в п. 4 розділу XI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315. Таким чином вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення заборгованості за період з 01.10.2020 по 01.07.2025 у розмірі 36132,08 грн є підставним. Щодо доводів відповідача про здійснення демонтажу аварійних батарей та встановлення на їх місці заглушки суд зазначає наступне. Із заяви відповідача від 07.11.2018 року вбачається, що демонтаж батарей опалення мав місце в 2018 році. Як пояснив відповідач в судовому засіданні, від`єднання було зроблено його знайомим майстром. Згідно з пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), чинних станом на 2018 рік, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил). Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4\~\~\~\~\~\~\~\~ (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг. Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі, яка є предметом розгляду, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц (провадження № 61-17067св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц (провадження № 61-23337св18), від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 (провадження № 61-38460св18), від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 (провадження № 61-21125св19), від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 (провадження № 61-5039св23). Твердження відповідача про те, що має місце не відключення, а тимчасове призупинення послуги в зв`язку з неможливістю її надання не ґрунтується на нормах законодавства. Щодо заяви відповідача про застосування до заявлених позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України). За правилами статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, яке міститься в ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, згідно з ч.4 ст.267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, відповідно до ч.5 ст.267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вже зазначалось вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за період з 15.10.2020 по 01.07.2025 року, однак, позов поданий до суду лише 11 липня 2025 року. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в редакції Закону №540-IX, перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 07.09.2022 року (справа №679/1136/21, провадження №61- 5238св22), виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Отже, враховуючи встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, строк позовної давності в межах трирічного строку в даному випадку не пропущений, оскільки заборгованість виникла з 15.10.2020, тобто після введення карантину. Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в країні неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, який набрав чинність 17 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Пункт 19\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було виключено Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025. Таким чином, станом на дату подання позовної заяви пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був чинним. Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. Відтак, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав застосування до заявлених позивачем позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що відповідачі не несе обов`язку щодо оплати послуг з теплопостачання, бо не укладав договору з позивачем, оскільки\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України\~\~від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Щодо твердження відповідача про проживання за іншою адресою, то зазначене не впливає на обґрунтованість позовних вимог зважаючи на обов`язок власника зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Розрахунок боргу за\~надані комунальні\~послуги з\~постачання теплової\~енергії позивача відповідачем не спростовано. Твердження відповідача про підписання актів прийому-передачі тепла не уповноваженими особами з боку споживача не підтверджене жодними доказами. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо за законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених\~статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. При цьому Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв.24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, та такий продовжує діяти на даний час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023\~року, підпункт 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~викладено у такій редакції: «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285)». Таким чином, з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Територія м. Стрий не відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та не є тимчасово окупованою російською федерацією. Відомостей, що майно споживача було пошкоджене внаслідок бойових дій матеріали справи не містять. Так, позивач, відповідно до ч.\~2\~ст.\~625 ЦК України,\~здійснив нарахування інфляційних втрат за період з 15.10.2020\~р. по 23.02.2022\~р. в розмірі 2454,68\~грн. та за період з 30.12.2023\~р. 01.07.2025\~р. в розмірі 4610,78\~грн. Загальна сума нарахованих інфляційних втрат становить: 7065,46\~грн. Відповідного до розрахунку 3% річних вбачається, що сума нарахованих санкцій за період з 15.10.2020\~р. 23.02.2022\~р. та за період з 30.12.2023\~р. 01.07.2025\~р. становить 1731,97\~грн. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим, вимога КП «Стрийтеплоенерго»\~\~про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає до задоволення. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, а саме стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» суму основного боргу за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] (абонентський рахунок № [NUMBER] ) за період з 15.10.2020 по 01.07.2025 року в розмірі 36\~132 гривні 08\~копійок; 7\~065 гривень 46\~копійок інфляційних втрат, 1731 гривню 97\~копійок 3% річних. Щодо судових витрат. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Відтак, зважаючи на повне задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028 грн.

Outcome: approved