Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

07 серпня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит/грошові кошти, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту 98 005,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом у межах строку кредитування - 16,7 % річних (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 21,7 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів по 20 серпня 2018 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 21 серпня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено Договір застави за реєстровим № 3247 (надалі - Договір застави), за умовами якого Відповідач-1 надав в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки FAW, моделі BESTURN B50, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] . В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 032/08/2013/364/П від 21 серпня 2013 року, за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. У зв`язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору, АБ «УКРГАЗБАНК» у 2019 році звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 вересня 2020 року у Справі №408/3704/19-ц позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] були задоволені частково: суд стягнув солідарно з Відповідачів-1,2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі: 48 985,00 грн. (борг за кредитом). Стягнув з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, строк сплати якої настав за період до березня 2016 року в сумі 63 305,67 гривень. Для примусового виконання зазначеного рішення, Першотравенським міським судом Дніпропетровської області позивачу 06 серпня 2024 року були видані 5 виконавчих листів. Вищезазначене судове рішення було виконано лише у грудні 2024 - 2025 роках, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження від 09 липня 2025 року в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень: постанова про закінчення ВП № 76600862 від 28 травня 2025 року щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, строк сплати якої настав за період до березня 2016 року в сумі 63 305,67 грн; постанова про закінчення ВП № 76600115 від 06 березня 2025 року щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі 48 985,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76599821 від 17.12.2024 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76600389 від 06.03.2025 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі 48 985,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76599295 від 21.01.2025 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 гривень. Враховуючи триваюче невиконання зобов`язання відповідачами з виконання передбачених Кредитним договором та Договором поруки зобов`язань, підтвердженого рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 вересня 2020 року у справі № 408/3704/19-ц, у Банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 10.04.2018 по справі № 910/10156/17. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором, на суму несплаченої Відповідачем-1 заборгованості за цим кредитним договором (що включає кредит та проценти), позивачем нараховано три проценти річних за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 2 395,73 гривень, а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 8 586,65 гривень. Відповідно до п. 4.2. Договору застави, за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4 цього Договору, Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку, протягом якого Заставодавець порушував вимоги п. 3.3.4. цього Договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на 24 червня 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (Кредитний договір № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 32 860,50 грн. Строки позовної давності не пропущено. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів згідно рішення суду 3% річних за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 2 395,73 гривень, заборгованість з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 8 586,65 гривень; стягнути з [PERSON] штраф за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 32 860,50 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит/грошові кошти, а Відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту 98 005,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом у межах строку кредитування - 16,7 % річних (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 21,7 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів по 20 серпня 2018 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 21 серпня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено Договір застави за реєстровим № 3247 (надалі - Договір застави), за умовами якого Відповідач-1 надав в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки FAW, моделі BESTURN B50, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] . В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 032/08/2013/364/П від 21 серпня 2013 року, за умовами пункту 1.1. якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитному договору. У зв`язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору, АБ «УКРГАЗБАНК» у 2019 році звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 вересня 2020 року у Справі №408/3704/19-ц позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] були задоволені частково: суд стягнув солідарно з Відповідачів-1,2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі: 48 985,00 грн. (борг за кредитом). Стягнув з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, строк сплати якої настав за період до березня 2016 року в сумі 63 305,67 гривень. Для примусового виконання зазначеного рішення, Першотравенським міським судом Дніпропетровської області позивачу 06 серпня 2024 року були видані 5 виконавчих листів. Вищезазначене судове рішення було виконано лише у грудні 2024 - 2025 роках, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження від 09 липня 2025 року в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень: постанова про закінчення ВП № 76600862 від 28 травня 2025 року щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року, строк сплати якої настав за період до березня 2016 року в сумі 63 305,67 грн; постанова про закінчення ВП № 76600115 від 06 березня 2025 року щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі 48 985,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76599821 від 17.12.2024 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76600389 від 06.03.2025 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за Кредитним договором № 032/08/2013/364 від 21.08.2013, яка утворилась за період з березня 2016 року по 20 серпня 2018 року в сумі 48 985,00 грн; постанова про закінчення ВП № 76599295 від 21.01.2025 щодо боржника [PERSON] (п.9 ч.1 ст. 39 фактичне повне виконання рішення) щодо стягнення в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921,00 гривень. Враховуючи триваюче невиконання зобов`язання відповідачами з виконання передбачених Кредитним договором та Договором поруки зобов`язань, підтвердженого рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 вересня 2020 року у справі № 408/3704/19-ц, у Банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 10.04.2018 по справі № 910/10156/17. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором, на суму несплаченої Відповідачем-1 заборгованості за цим кредитним договором (що включає кредит та проценти), позивачем нараховано три проценти річних за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 2 395,73 гривень, а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 8 586,65 гривень. Відповідно до п. 4.2. Договору застави, за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4 цього Договору, Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку, протягом якого Заставодавець порушував вимоги п. 3.3.4. цього Договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на 24 червня 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (Кредитний договір № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 32 860,50 грн. Обставини щодо укладення відповідачем [PERSON] вищевказаного Кредитного договору, щодо отримання кредитних коштів за цим Кредитним договором, щодо порушення умов цього Кредитного договору, щодо наявності заборгованості за цим Кредитним договором встановлено рішенням суду, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1 та 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договорами застосовуються положення ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 цього Кодексу і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частини 2 статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) вказано, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду в його постановах від 04.07.2018 року (справа №310/11534/13-ц, пров. №14-154цс18), від 04.06.2019 року (справа № 916/190/18, пров. №12-302гс18) від 08.11.2019 року (справа №127/15672/16-ц, пров. №14-254цс19), від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пров. № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Отже, у зв`язку із триваючим невиконанням підтвердженого рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 вересня 2020 року у Справі № 408/3704/19-ц зобов`язання [PERSON] , [PERSON] з виконання передбачених Кредитним договором та Договором поруки зобов`язань, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, відповідачі зобов`язані окрім суми боргу також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором, на суму несплаченої відповідачем [PERSON] заборгованості за цим кредитним договором (що включає кредит та проценти), позивачем нараховано три проценти річних за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 2 395,73 грн., а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 08 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) 8 586,65 грн. Відповідно до п. 4.2. Договору застави, за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4 цього Договору, Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку, протягом якого Заставодавець порушував вимоги п. 3.3.4. цього Договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на 24 червня 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (кредитний договір № 032/08/2013/364 від 21 серпня 2013 року) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 32 860,50 грн, що підтверджується довідкою АБ «УКРГАЗБАНК» від 24 червня 2025 року № 139/69538/2025: 115 300,00 грн х (0,75% х 36) + 1,50%) = 32 860,50 грн. 0,75% х 36 = 27% + 1,50% = 28,5 %. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669 встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. За приписами вказаної статті, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів саме на основну суму заборгованості із зобов`язань саме за кредитними договорами та договорами позики. Суму штрафу, яку просить стягнути позивач з відповідача це штраф за невиконання відповідачем умов договору застави щодо страхування предмету застави, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики. Таким чином, дія вказаної статті закону не застосовується до правовідносин сторін за договором застави. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказана норма право встановлює факт продовження строків позовної давності. Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період. Так, постановою № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину. Вказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. В подальшому, дію карантину на території України багаторазово продовжували без її переривання та було припинено його дію лише з 30.06.2023 року. На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022 року, №133/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022року, №58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє режим воєнного стану, який діє і на даний час. Пунктом 19 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як зазначалося вище, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 21 серпня 2013 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №032/08/2013/364, договору застави, договору поруки №032/08/2013/364/П. Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість. Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, договором застави та договором поруки належним чином не виконують, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 621,05 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved