Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

18.06.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за №CL-95690 від 28.02.2018 року у розмірі 54\~453,48 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 28.02.2018 року [PERSON] уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір за №CL-95690. Банк видав позичальнику кредит у сумі 69\~000 грн. на строк до 26.08.2022 року. Процента ставка становить 44,99% річних. 09.09.2021 року між банком та [PERSON] укладено додатковий договір за №1 до кредитного договору за №CL-95690 від 28.02.2018 року, яким змінено строк кредитування до 26.08.2023 року. Відповідно до умов кредитного договору, у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, а відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого, станом на 14.04.2025 року заборгованість за кредитним договором становить - 53\~157,20 грн., яка складається з : 21\~609,79 грн. прострочена заборгованість за основним боргом (тіло); 31\~547,41 грн. прострочені проценти за основним боргом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 01.12.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~- у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 27.02.2018 року [PERSON] звернувся до позивача із анкетою-заявою за №CL-95690 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, у зв`язку із чим 28.02.2018 року між ним та Банком укладено Кредитний договір №CL-95690. (а.с.17, (на звороті, 9-11)). Згідно п.п. 2.1.-2.5.,2.9.,4.1.-4.6. кредитного договору - сума та валюта кредиту 69\~000, 00 грн. Дата видачі кредиту 28.02.2018 року. Строк (термін) кредитування 54 місяців, терміном до 26.08.2022 року. Позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби в сумі 17\~ 815,66 грн. на рахунок позичальника № [NUMBER] , на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника в сумі 51\~184,34 грн. на рахунок позичальника № [NUMBER] . Для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № [NUMBER] . Строки (терміни) сплати позичальником щомісячного платежу з 21 по 28 число кожного місяця. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 44,99% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною, в п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. За надання послуг, позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10. кредитного договору. Загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 94\~323,22 грн. Реальна річна процента ставка 55.51% річних. Загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 163\~323,22 грн. Пунктом 6.2. договору зазначено, що позичальник зобов`язаний здійснити 54 щомісячних платежів по 3\~022 грн., щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 54 місяців з дати укладення кредитного договору. Щомісячні платежі з 28.02.2018 по 26.08.2022 роки погашаються в однаковому порядку. Зазначені умови кредитного договору також підтверджуються паспортом споживчого кредиту. (а.с.15-16) Додатком за №1 до кредитного договору визначений Графік платежів за договором та розрахунок сукупної вартості кредиту, яка становить 163\~323,33 грн. (а.с.12) 09.09.2021 року між сторонами укладено додатковий договір за №1 до договору за №CL-95690 від 28.02.2018 року, в якому сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, шляхом підписання нового Графіку платежів, який є Додатком за №1 до додаткового договору за №1 та згідно якого термін повернення кредиту до 26.08.2023 року. (а.с.13-14) На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав, що підтверджується меморіальним ордером за №10989538 від 28.02.2018 року у розмірі 17\~815,66 грн., меморіальним ордером за №10989528 від 28.02.2018 року у розмірі 51\~184,34 грн. (а.с. 24-25) Також на підтвердження видачі та часткового повернення кредиту банком надано виписку по особовим рахункам позичальника та розрахунок заборгованості за кредитним договором за №CL-95690 від 28.02.2018 року, згідно якого загальна сума заборгованості, станом на 14.04.2025 року становить 53\~157,20 грн., з яких: 21\~609,79 грн. заборгованість за тілом кредиту, 31\~547,41 грн. заборгованість за відсотками. (а.с.21-23, 26-49) 10.03.2025 року АТ «КРЕДОБАНК» надсилав позичальнику досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до змісту якої банк вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі 51\~941,92 грн. А у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі 51\~968,93 грн. та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за\~користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені договором.\~У разі невиконання досудової вимоги банк буде змушений звернутися до суду за захистом своїх права, та дострокового повернення кредиту у повній непогашеній сумі, яка залишена без реакції. (а.с.50) Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628, ст. 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Враховуючи наведене, проаналізувавши зміст договору, його форму, суд дійшов висновку, що договір дійсно укладений сторонами правочину в паперовій формі та відповідає вимогам ЦК України. Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника та його персональні дані. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «Кредобанк» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитодавця вимагати їх повернення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі за №2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі за №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі за №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі за №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі за №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі за №129/1033/13-ц. Такий підхід також узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" суд наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Зважаючи на те, що відповідач не здійснював погашення заборгованості по кредиту та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення суми заборгованості заявленої позивачем в прохальній частині позову 54\~453,48 грн., оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.04.2025 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 53\~157,20 грн., яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом (тілом) 21\~609,79 грн., прострочені проценти за основним боргом 31\~547,41 грн., що також збігається із заявленою ціною позову, а тому саме ця сума підлягає стягненню, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору, суд зазначає наступне: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву позивача задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2\~955,90 грн., виходячи з розрахунку: 53\~157,20 грн. (розмір задоволених позовних вимог) ? 3\~028 грн. (сума сплаченого судового збору) : 54\~453,48 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 2\~955,90 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial