Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя і визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В обгрунтування позову позивач зазначила, що з 05.12.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 28.07.2011 року. Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений 16.09.1990 року державним нотаріусом 1 ХДНК і зареєстрований в реєстрі під номером 2-1533, вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок був зареєстрований за відповідачем, вона не придавала цьому різниці, оскільки вони мешкали в стабільному шлюбі і довіряли один одному. Після розірвання шлюбу у 2011 році вони не укладали будь-яких угод щодо володіння і користування спільним майном, розподілу спільного майна подружжя. На даний час вони не спілкуються, мають негативні стосунки, внаслідок чого вона не має можливості домовитись з відповідачем про поділ майна в позасудовому порядку. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.06.2021 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного\~суду Полтавської\~області від\~31.10.2023\~року зазначену\~цивільну справу\~- передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2024 року цивільну справу прийнято до розгляду і призначене судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.03.2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребувано у Харківського районного БТІ інформацію про те, хто та на підставі яких правовстановлюючих документів є на теперішній час власником будинку за адресою: [ADDRESS] Від представника позивача адвоката Швець С.В. надійшла до суду заява, в якій він просить проводити розгляд справи за відсутності позивача і його представника, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Жодних клопотань від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні факти і відповідні їм правовідносини Як вбачається із копії свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харків, 05 грудня 1987 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після одруження прізвище чоловіка зазначено [PERSON] , прізвище дружини- [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 21.07.2020 року Новобаварським районним у м.Харкові відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), 28 липня 2011 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище: йому- [PERSON] , їй - [PERSON] . Згідно з інформацією КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської селищної ради» від 02.04.2025 за вих.№105, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в цілому за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківського району державною нотаріальною конторою 16.06.1990 року за №2-1533, про що 20.06.1990 внесено відповідний запис в реєстрову книгу №1 під реєстровим №64. З 01.01.2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого БТІ не є органом, що уповноважений здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, та внаслідок цього не має доступу до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ст.66 СК України). У ст. 69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Постановою від 22 червня 2021 року по справі № 334/3161/17 провадження № 14-188 цс 20, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей\~334,\~657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Таким чином, до 01.01.2013 право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами ч.4\~ст. 334 ЦК України\~- з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01.01.2013 придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності в КП «БТІ». В той час позивачем не доведено належними доказами, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як набута подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність, оскільки спірне майно не зареєстроване за [PERSON] , з яким позивачка перебувала у шлюбі. На підставі отриманої за клопотанням представника позивача Харківського районного бюро технічної інвентаризації інформації станом на 31.12.2012 року право власності на спірний будинок було зареєстроване за [PERSON] . Будь-яких інших доказів набуття [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачкою не надано. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Отже належних, допустимих і достатніх доказів належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за їх недоведеністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed