Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими спорудами в [ADDRESS] ). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, попереднім власником Будинку була рідна бабуся Позивача, [PERSON] , яка померла. Спадкоємцем першої черги після померлої є її донька, мати позивача, яка відмовилася від своєї частки на користь сина [PERSON] . Наразі Позивач не може реалізувати свого права щодо відчуження вказаного вище Будинку, у зв`язку із наявністю обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на будинок та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, де міститься запис про обтяження. Відповідне обтяження було накладено на Будинок на підставі Договору довічного утримання, в інтересах попереднього власника, яка померла, а тому наразі відсутні будь-які підстави для дії такого обтяження. Позивач позбавлений можливості звернутися із заявою про реєстрацію зняття заборони відчуження та арешту майна, оскільки він взагалі не є зобов`язаною стороною за цим арештом та у нього відсутні, як свідоцтво про смерть відчужувача нерухомого майна за Договором довічного утримання, б/н від 12.08.1991 рік так і вказаний Договір довічного утримання, а тому єдиним способом захисту порушеного права Позивача є його звернення до суду з даним позовом про зняття заборони відчуження з нерухомого майна. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. 26.11.2025 представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову. Ухвалою судді від 27.11.2025 прийнято заяву про зміну предмету позову. Сторони в судове засідання не з`явилися, оскільки суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2023, виданого Державним нотаріусом Верхньодніпровської Дніпропетровської області [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими спорудами в [ADDRESS] ). Вказаний будинок позивач отримав у спадщину від своєї бабусі [PERSON] . [PERSON] була власником 1/2 частки вищезазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 1/2 частки на підставі договору купівлі - продажу від 27.08.2002, укладеного між нею та власником будинку [PERSON] . Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на будинок [ADDRESS] наявне обтяження у виді заборони за реєстраційним номером 4874952, яке зареєстроване 26.04.2007 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження є договір довічного утримання, б/н від12.08.1991. Відповідно до витребуваного судом з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області договору довічного утримання від 12.08.1991 вбачається, що [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з господарчими спорудами в [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалася пожиттєво утримувати відчужувача. Нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. при посвідченні вказаного договору накладено заборону на відчуження вказаного будинку до припинення договору довічного утримання. Позивач зазначає, що оскільки попередні власники будинку померли, тому наразі відсутні будь-які підстави для дії такого обтяження. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Інститут права власності в Україні регулюється приписами\~статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст.\~316\~ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім цього, ст.\~328\~ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Тобто в розумінні цієї статті, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно п. 9 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють серед інших нотаріальних дій і накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. В ст. 74 Закону України «Про нотаріат» законодавець закріпив, що нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що заборона відчуження на житловий будинок, власником якого є позивач, була накладена за договором довічного утримання від 12.08.1991 року, укладеного з [PERSON] (набувач майна). В подальшому набувач майна [PERSON] , продала належну їй 1/2 частину будинку [PERSON] та позивач після смерті останньої отримав у спадщину вказаний будинок. Реєстрація заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна перешкоджає позивачу вільно володіти та розпоряджатися власним нерухомим майном. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих позивачем доказів у їх взаємозв`язку, достатності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що наявна заборона порушує права та законні інтереси позивача, підстава для продовження дії такої заборони відпала, а тому створені в такий спосіб перешкоди підлягають усуненню судом шляхом скасування вказаної заборони. Таким чином, позовні вимоги за предметом позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Outcome: approved