Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 47 367,69 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200498217\~ щодо кредитування, за умовами якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7-БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Таким чином, правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Банк Михайлівський» за кредитним договорам № 200498217\~ від 07.04.2016 стало ТОВ «Діджи Фінанс». Позивач вважає, що банк виконав перед позичальником умови договору, надавши йому кредитні кошти, однак відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 47 367,69 грн. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором після направлення йому претензії, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав. \~ \~ \~ Ухвалою суду від 17.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Справу розглянуто відповідно за формою спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін 12.11.2025. Позивач в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач і його представниця [PERSON] у судове засідання не з`явилися, проте від останньої надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Також представницею відповідача подано відзив на позов відповідно до якого вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зокрема наголосила на відсутності доказів щодо перерахування кредитних коштів на картку клієнта. Таким чином, надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові вважає не доведеними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною другою статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.\~ Частинами першою і другою статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 627\~ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті\~640\~ЦК\~України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до статей\~526, 530, 610\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статі 625\~ЦК\~України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено,\~що 07.04.2016 [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (оферта) № 200498217 про відкриття поточного рахунку та надання кредиту. Даний договір підписано особисто [PERSON] та представником банку. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику можливість користуватися кредитними коштами у розмірі 15\~000,00 грн. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7-БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідно до\~реєстру договорів,\~права вимоги\~за якими\~відступаються,\~та боржників\~за такими\~договорами,ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 200498217 від 07.04.2016, сума заборгованості 30 234,60 грн. Відповідно до статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, внаслідок укладення договору факторингу від № 7-БМ від 20.07.2020 ТОВ "Діджи Фінанс" набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором про споживчий кредит №200498217 від 07.04.2016. Однак позивач не довів належне виконання кредитних зобов`язань первісним кредитором перед відповідачем і наявність в останнього заборгованості. Зокрема, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості позивачем не надано. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачу ПАТ "Банк Михайлівський" відповідно до умов кредитного договору надало у користування кредитні кошти в розмірі 15\~250,00 грн з установленим строком користування з 07.04.2016 по 07.04.2019. В той же час, як вбачається зі змісту заяви (оферти) №200498217 підписаної 07.04.2016 про надання та використання платіжної картки, відповідачу можливість користуватися кредитними коштами у розмірі 15 000,00, що свідчить про можливість відповідача використати кошти в межах такої суми, але не може підтверджує, що він насправді ними користувався. Як вбачається з Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту MC Platinum Cash Back, розмір кредитного ліміту вказана до 50 000 грн, строк кредиту 12 місяців. Вказане спростовує посилання позивача в позовній заяві, що строк кредитування становить 3 роки. З огляду на розписку про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду, відповідно до якої [PERSON] 07.04.2025 було видано платіжну картку № 5284 ххххххх 7041, до якої було відкрито рахунок № [NUMBER] . Надані товариством виписки сформовані з березня 2017 року (хоча в заголовку інформація про період з 23.05.2016 по 27.07.2020), а не з часу укладення договору 07.04.2016.\~У виписках немає інформації про перерахування коштів в розмірі 15\~250,00 грн на рахунок відповідача. У виписці немає інформації про рух коштів за рахунком № [NUMBER] . Також суд звертає увагу, що у позовній заяві не вказано, коли саме відповідач отримав кредитні кошти, отримав він їх однією сумою чи частинами, механізм нарахування процентів. Отже, без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. А сама лише можливість відповідача користуватися кредитним лімітом не може свідчити про його дійсне використання/непогашення/прострочення повернення. До подібного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20. Згідно з частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах цивільної справи. Суд зазначає, що відповідно до частини 5\~ЦПК України\~позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно отримав у ПАТ "Банк Михайлівський" кредит у розмірі 15\~250,00 грн, розмір відсотків, прострочення виконання умов договору, і, як наслідок, наявність у відповідача заборгованості у загальному розмірі 47 367,69 грн, у зв`язку з чим потрібно відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної, яку суд не бере до уваги з огляду на прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних\~вимог ТОВ "Діджи Фінанс"\~ в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного, статтей 12,\~13,\~76-81,\~141,\~247,\~263-265,\~280-284 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed