Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі-ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] укладено кредитний договір №4759992. Договір підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно із п.п. 2.1. кредитного договору кредит надано у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору. Відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. 22.04.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22042025, згідно з умовами якого ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22.04.2025 до договору факторингу №22042025 від 22.04.2025, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 72331,91 грн, з яких: 14998,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 51520,42 грн - сума заборгованості за процентами; 5812,5 грн. сума заборгованості за штрафами. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №4759992 в розмірі 72331,91 грн, яку просить стягнути та судові витрати. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. 03.09.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, зокрема, що позивач немає змоги особисто надати виписку з банківського рахунку відповідача, для підтвердження факту зарахування кредитних коштів, оскільки такі відомості є банківською таємницею. Піддаючи сумніву розмір заборгованості, відповідач свій власний розрахунок не надає. Жодних доказів на спростування вимог позову ним також суду не надано. Щодо укладення договору в електронній формі, то такий укладений відповідно до чинних вимог законодавства. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено факту укладання сторонами договору від 23.06.2024 № 4759992, а також розрахунки суми боргу, які містяться у позові не є зведеними документами, які не були погоджені з ним і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, відповідач вважає що позивач не довів наявність у нього заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку. А також подав заперечення на відповідь на відзив, який мотивований тим, зокрема, що позивачем не надано суду доказів проходження відповідачем ідентифікації та верифікації його платіжної картки. У кредитному договорі відсутні відомості про спосіб отримання кредитних коштів, зокрема, відсутня банківський рахунок або номер картки, на яку повинні були перерахувати кошти. Також позивачем не доведено ту обставину, що відповідачу на його банківський рахунок було перераховано кредитні кошти. Позивачем не надано суду розрахунок заборгованості, з якого можливо було встановити період нарахування відсотків за кредитом. Зважаючи на викладені обставини, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що 23 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4759992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Пунктом 1.1 цього договору визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства , доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток «Credit7». За змістом пункту 1.2. договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000,00 грн. У відповідності до п. 1.3. договору, строк кредитування становить 360 днів. Згідно з п. 1.4. договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на наступних умовах: - стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору. - знижена процентна ставка становить 0,45% за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 22 липня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Пунктом 1.5. договору визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку на дату укладання договору: - за стандартною ставкою за весь строк кредитування - 9 541,79% річних; - за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 4 396,25% річних. Пунктом 1.6. договору визначену орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення договору: - за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 64000,00 грн; - за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 60850,00 грн. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.1 договору). Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом «69821» 23.06.2024 о 21:20:47. Також 23 червня 2024 року відповідачем електронним підписом підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4759992 від 23.06.2024 в редакції Додаткової угоди № 4759992-Т від 26.06.2024), Інформаційне повідомлення (додаток №2 до кредитного договору) та Паспорт споживчого кредиту. 26 червня 2024 року між сторонами укладено додатковий договір до договору №4759992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23 червня 2024 року, відповідно до якого сума кредиту за цим додатковим договором складає 5 000,00 грн. Вказаним додатковим договором внесено зміни в договір, зокрема, щодо суми кредиту і визначено, що у загальному вона становить 15 000,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору за стандартною ставкою за весь строк кредиту становить 9480,14% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 4474,40% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 95700,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 91 185,00 грн. Цей договір також підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «61836» 26.06.2024 о 19:22:46. Також 26 червня 2024 року відповідачем електронним підписом підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до кредитного договору), Інформаційне повідомлення (додаток №2 до кредитного договору) та Паспорт споживчого кредиту. А також до матеріалів справи, позивачем додано Додатки № 1 до Договору про надання коштів на умовах кредиту № 4759992 від 23.06.2024, датовані 25.07.2024 та 05.09.2024. Факт отримання 23 червня та 26 червня 2024 року відповідачем кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн та 5 000,00 грн на картку [NUMBER] підтверджується листами ТОВ «Пейтек» №20250422-1006 та №20250422-1008 від 22 квітня 2025 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №475992 від 23 червня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 22 квітня 2025 року у відповідача наявна заборгованість у загальному розмірі 72 331,91 грн, з яких: 14 998,99 грн заборгованість за основною сумою боргу; 51 520,42 грн заборгованість за процентами; 5 812,50 грн заборгованість за штрафами. 22 квітня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ЄАПБ», як фактором, було укладено договір факторингу №22042025. Згідно з п. 1.1. договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності , право на одержання яких належить кієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2. вказаного договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Також 22 квітня 2025 року сторони договору факторингу підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №22042025 від 22 квітня 2025 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 22 квітня 2025 року до договору факторингу №22042025, ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до відповідача за кредитним договором №4759992 на загальну суму 72 331,91 грн. Факт сплати фактором клієнту грошових коштів підтверджується платіжною інструкцією від 25 квітня 2025 року № 706. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електрону комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20. Зі змісту кредитного договору слідує, що відповідач при його укладенні зазначив свої персональні дані, зокрема: паспортні дані; ідентифікаційний номер платника податків; адресу місця проживання; номер телефону; адресу електронної пошти; номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. Зі змісту п.1.1 кредитного договору слідує, що його укладення здійснювалось сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний застосунок. Електронна ідентифікація клієнта здійснювалась при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п. 9.7.1 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта/мобільний додаток для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідач, з посиланням у відзиві на позов на ст. 100 ЦПК України вважає, що надана позивачем копія кредитного договору не може вважатися електронним документом. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідач із клопотанням про витребування оригіналу електронного доказу до суду не звертався. Відповідність поданої копії (електронної копії) договору його оригіналу під сумнів не ставить. Посилання на ряд постанов Верховного Суду з приводу електронного листування не приймається до уваги судом, оскільки викладені в них висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Тому факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем кредитного договору в електронній формі є доведеним. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства. У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України). Матеріалами справи доведено, що відповідачу на виконання вимог укладеного договору надано кредит у загальному розмірі 15 000 грн. З огляду на надання відповідачу грошових коштів, суд вважає, що договір укладений відповідачем, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його часткового виконання сторонами (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі справа №926/2308/19). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2024 року слідує, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості за договором. Відповідач стверджує про відсутність у матеріалах справи первинних документів, а саме виписки по рахунку. Разом з цим, наданий розрахунок містить дати, в які відповідачу надавалися кошти та у які ним здійснювалося погашення заборгованості, розмір цих сум, а також розмір заборгованості. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком відповідача, як позичальника, а не позивача, чого зроблено останнім при розгляді даної справи не було. Тому факт ненадання позивачем первинних документів за обставин даної справи не може слугувати підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку щодо повернення коштів за укладеним договором. Із наданого розрахунку слідує, що відповідачем було сплачено 1,01 грн основної суми боргу, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 998,99 грн підлягають задоволенню, оскільки такі не повернуті позичальником. Разом з тим, суд вважає слушними доводи відповідача щодо того, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки не відповідають положенням Закону України «Про споживче кредитування». Встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено 23 червня 2024 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача заборгованість за процентами за кредитним договором за період з 23 червня 2024 року по 22 квітня 2025 року, тобто в межах строку кредитування, в розмірі 51 520,42 грн. При цьому, у період з 23 червня 2024 року по 22 липня 2024 року позивач виходив із встановленої договором процентної ставки 0,45% на день, у період з 23 липня 2024 року по 25 липня 2024 року 1,5% на день, з 26 липня 2024 року по 04 вересня 2024 року 1,4999% на день, з 06 вересня 2024 року по 22 квітня 2025 року 1,5% на день. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. У частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення договору) зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У пункті 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У листі Національного банку України від 19 лютого 2024 року №14-0004/12097 «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо виконання окремих вимог Закону №3498-ІХ. Так, у пункті 2 вказаного листа зазначено, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %, тобто до 22 квітня 2024 року включно; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %, з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно. З 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Враховуючи, що кредитний договір №4759992 укладено 23 червня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відтак до 20 серпня 2024 року кредитор правомірно нараховував відповідачу заборгованість з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки в розмірі 1,5%. Як слідує з розрахунку заборгованості, з 23 червня по 20 серпня 2024 року підлягали до сплати проценти (без врахування внесених відповідачем сум) в розмірі 8 459,74 грн (вказана сума встановлена шляхом додавання сум, зазначених у четвертій колонці розрахунку заборгованості), виходячи з процентної ставки 0,45%, 1,4999% та 1,5% на день. З 21 серпня по 04 вересня 2024 року підлягали до сплати проценти в розмірі 2 249,85 грн (149,99 грн (1% від заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 999,99 грн) * 15 днів). З 05 вересня 2024 по 22 квітня 2025 року підлягали до сплати проценти в розмірі 34 495,40 грн (149,98 грн (1% від заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 998,99 грн) * 230 днів). А всього з 23 червня 2024 року по 22 квітня 2025 року підлягало до сплати 45 204,99 грн процентів. Враховуючи кошти, які зараховані кредитодавцем на погашення заборгованості за процентами 12 059,58 грн (9 223,71 грн + 2 835,87 грн), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі 33 145,41 грн (45 204,99 грн - 12 059,58 грн). Також заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення штрафу у розмірі 5 812,50 грн. У п. 18 розділі «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Тлумачення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказана правова позиція є сталою та висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі №752/30967/21, від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 та від 31 січня 2024 року №183/7850/22. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає до стягнення заборгованість за договором №4759992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23 червня 2024 року у загальному розмірі 48 144,40 грн, з яких: 14 998,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 33 145,41 грн заборгованість за процентами. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 015,44 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог задоволено на 66,5%).

Outcome: partial