Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] 07.07.2025 звернулася до суду з зазначеним позовом, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 28.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільноного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №84; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 28 жовтня 2006 року. Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство подружжя не веде внаслідок наявності конфліктів, через різні погляди та характери, відсутність взаєморозуміння та довіри. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин між батьками, проживають із позивачкою та перебувають на її пованому утриманні. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча як батько не звільнений від цього обов`язку, інших утриманців немає, є працездатним та фізично здоровим. З підстав, передбачених ст. 24, 104, 105, 110, 112, 141, 150, 180-184, 191 СК України, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 19.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Крім того, постановлено виклик відповідача у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно з заявою, вх.№28996/25 від 02.09.2025, [PERSON] просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову, проти заочного порядку розгляду справи у разі відсутності відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. На виконання приписів ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Так, [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, Україна, 28.10.2006 зареєстровано шлюб, укладений між сторонами у справі, актовий запис №84. Сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 27 вересня 2007 року виконкомом Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області та серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області відповідно. Вказані докази досліджено судом під час розгляду справи на підтвердження цього факту. На підставі наданих стороною позивача копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.04.2023 суд визнає підтвердженою ту обставину, що діти мешкають разом із матір`ю у м.Запоріжжя за вказаною у довідках адресою. Інші докази у матеріали справи сторонами не надавались. На час звернення до суду й дату розгляду справи спільне господарство подружжя не веде, майновий спір відсутній. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За нормою ч.3 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позовні вимоги в частині розірвання шллюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам позивачки, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111\~СК\~України суд не вважає за доцільне, на чому наголошує [PERSON] Ст.113\~СК\~України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що позивачка виявила бажання залишити собі прізвище « [PERSON] », про що зазначила в позовній заяві. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 07.07.2025. Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Захист інтересів дітей, на переконання суду, в інший спосіб із урахуванням встановлених обставин не є можливим. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільних дітей сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Разом з цим, суд зауважує, що нормою п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для його застосування судом не встановлено. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України. В даному провадженні зазначені норми не є застосованими. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2025 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.8 ст.6\~Закону України\~«Про судовий\~збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідачки судового збору у сумі 1\~211,20 гривень (за подання позовної заяви, враховуючи вимогу розірвання шлюбу), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень, із врахуванням ціни позову ( за подання позову, враховуючи вимогу стягнення аліментів, від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду), пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №13498VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved