Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

12.06.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» через свого представника Пінчука Д.С. звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01135-02/2022 в розмірі 45 705 гривень та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 01135-02/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланий на номер телефону відповідача, який зазначений п. 7 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. 08.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 08122022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 08.12.2022 до Договору факторингу № 08122022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45705 грн, з яких: 15 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 705 грн - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08.12.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 01135-02/2022 в розмірі 45 705 грн, з яких: 15 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 705 грн - сума заборгованості за процентами. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Ухвалою суду від 03.07.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення. За зареєстрованим місцем проживання [PERSON] направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що термін дії кредитного договору до 03.03.2022, позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні позову. Крім того, відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та з певних причин не мав змоги виконувати умови договору. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період…штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє виконання дій у разі, зокрема, проходження військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Тому позивач не має права нараховувати відсотки та вимагати примусового стягнення, про що позивач був повідомлений та йому були надані всі відповідні документи, але він проігнорував відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив представник відповідача зазначив, що вважає відзив безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що нарахування відповідачу відсотків здійснювалось з тих підстав, що відповідач не повідомив первісного кредитора у відповідності до чинного законодавства про те, що він є військовослужбовцем та, що на нього поширюються норми закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, надана відповідачем довідка не містить відомостей про те, що він є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, чи є військовослужбовцем під час дії особливого періоду, який брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, який перебуває або перебуває безпосередньо в районах тау період здійснення зазначених заходів. Тому відповідачем не доведено, що на нього поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зазначає, що строки позовної давності позивачем не пропущені. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від сторін не надходили клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 02.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 01135-02/2022, відповідно до умов якого вказане товариство надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором (п.п. 1.1). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.03.2022 (п.п. 1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п. 1.3). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.7). Кредитний договір та додатки до нього, а саме графік платежів і паспорт споживчого кредиту, з боку відповідача підписані одноразовим електронним ідентифікатором позичальника [NUMBER] . У день укладення кредитного договору о 02-10 год. на картку № 535557 хххх 4770, номер транзакції в системі iPay.ua 135140313, надійшли грошові кошти в сумі 15 000 грн, що відповідає умовам кредитного договору та підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів iPay.ua (а.с. 10). 08.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 08122022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 01135-02/2022 у сумі 45705 грн. Так, згідно п. 1.1. договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Інвеструм» за плату, а останній відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить передає, а приймає право грошової вимоги, що належить ТОВ «ФК «Інвеструм». Відповідно до реєстру боржників від 08.12.2022 до договору факторингу № 008122022 від 08.12.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 45705 грн, з яких: - 15 000 грн - сума заборгованості за основою сумою боргу; - 30 705 грн - сума боргу по відсотках. Незважаючи на це, [PERSON] своєчасно не виконав свого обов`язку та має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором, у зв`язку з чим останній звернувся із цим позовом та просить стягнути 45 705 грн заборгованості, із яких 15 000 грн тіло кредиту, 30 705 проценти за користування кредитом. Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. Згідно ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором. Відповідно до ст.\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до п. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] на виконання умов кредитного договору кошти не вносив, станом на день подачі позову до суду борг за кредитним договором не повернув. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягають задоволенню. Стосовно розміру процентів, нарахованих за користування кредитом, то суд зауважує наступне. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 02.02.2022 по 02.06.2022. Аналіз змісту розрахунку відповідних нарахувань свідчить, що сума процентів обчислена за період користування кредитними коштами тривалістю 107 днів. Укладаючи договір про надання фінансового кредиту, сторони погодили строк кредитування тривалістю 30 днів, тобто до 03.03.2022 (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 2.1, 3.4.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та проценти згідно з графіком платежів, тобто в межах строку кредитування і не пізніше 03.03.2022. Пунктами 2.3, 4.3 кредитного договору передбачено наслідки, які застосовуються до позичальника у разі, якщо він не повернув кредиту у строк до 03.03.2022. Здійснюючи тлумачення відповідних умов кредитування суд звертає увагу, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021р. у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022р. у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі № 209/3085/20). У постанові Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі № 910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. За змістом умов кредитного договору сторони визначили, що поняття «строк кредитування» передбачає строк користування позикою, в межах якого позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за визначеною відсотковою ставкою, як плату за користування чужими коштами. При цьому в умовах кредитного договору сторони передбачили наслідки порушення позичальником таких строків та зміст його відповідальності за прострочення виконання зобов`язань по договору (відшкодування збитків; сплата процентів за понадстрокове користування позикою). Варто звернути увагу, що поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно), де зазначила: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.» Таким чином, тлумачення умов кредитного договору з урахуванням засад розумності свідчить, що передбачена таким договором умова про нарахування процентів поза межами строку кредитування (п. 4.3 договору) за своєю правовою природою визначає розмір процентів, які регулюються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки застосовується виключно до періоду користування кредитними коштами позичальником поза межами «строку користування кредитом», передбаченим договором. Разом з тим, загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 2102-IX. Законом України від 15.03.2022р. № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сума кредиту разом з відсотками мали бути повернуті 03.03.2022, а відтак порушення відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем почалося з 04.03.2022, тобто після введення режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу компенсаційних нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача таких компенсаційних санкцій (проценти за понадстрокове користування позикою) не підлягають задоволенню. Таким чином, за період строку дії кредитного договору обґрунтованими є нарахування процентів на загальну суму 11 250 грн. Щодо аргументів сторони відповідача про те, що останній є військовослужбовцем і відповідно звільнений від сплати процентів, слід зауважити, що дія положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки суду не надано доказів того, що відповідач відноситься до суб`єктів, передбачених такою нормою закону, а також не надано доказів, що в період нарахування процентів за користування кредитом (з 02.02.2022 по 02.06.2022) відповідач проходив військову службу чи брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Надані [PERSON] довідка про перебування на військовій службі та частина однієї зі сторінок посвідчення офіцера не містять в собі жодної інформації про періоди служби відповідача. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. У зв`язку з цим початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно допостанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеногоУказом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання зобов`язання за договором про надання\~фінансового кредиту\~№ 01135-02/2022від 02.02.2022 настав не пізніше 03.03.2022. Отже, з 03.03.2022 у відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, а перебіг загальної позовної давності розпочався саме з цієї дати. При цьому, з 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві таперехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п.19 у редакціїЗакону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19, Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків. Позов подано 12.06.2025, тобто під час зупинення перебігу позовної давності. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. У відповідності\~до положень\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. За таких\~обставин,\~зважаючи на\~те,\~що позовні\~вимоги задоволено\~частково (26250х100:45705\~=57,43),\~то з\~відповідача необхідно\~стягнути на\~користь позивача\~1738,98\~грн судових\~витрат по\~оплаті судовогозбору (3028 х 57,43 : 100 = 1738,98). На підставі наведеного,

Outcome: partial