Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав,\~в якому\~просить суд\~позбавити відповідача\~батьківських прав\~відносно малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] .\~В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 15.08.2012\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~був укладений\~шлюб.\~Від шлюбу\~сторони мають\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~З жовтня\~2015\~року позивач\~разом з\~сином виїхала\~від відповідача\~до батьківського\~дому.\~З цього\~часу сторони\~по справі\~проживали окремо,\~остаточно шлюбні\~відносини припинились\~у вересні\~2016\~року.\~Відповідач не\~заперечував,\~що син\~буде проживати\~разом з\~позивачем. Рішенням Комунарського\~районного суду\~м.Запоріжжя\~від 13.04.2017\~року з\~ [PERSON] \~стягнуто аліменти\~на користь\~ [PERSON] \~на дитину\~ [PERSON] \~у розмірі\~1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу),\~але менше\~30\~відсотків всіх\~видів заробітку\~(доходів)\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~починаючи з\~24.02.2017\~року. Рішенням Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~21.01.2020\~року шлюб\~між [PERSON] \~і [PERSON] \~розірвано. З вересня\~2016\~року батько\~дитини бачився\~з сином\~лише два\~рази.\~Після 02.02.2018\~року відповідач\~більш не\~бачився з\~сином,\~ухилився від\~усіх зобов`язань\~щодо нього,\~не телефонував,\~щоб дізнатися\~про його\~життя,\~не намагався\~встановити з\~ним зв`язок\~і зустрітися,\~не виявляв\~бажання спілкуватися\~з дитиною,\~не вітав\~його з\~днем народження,\~святами та\~зовсім не\~цікавився станом\~його здоров`ям,\~розвитком,\~навчанням,\~не виявляв\~бажання брати\~участь у\~його вихованні.\~14.04.2022\~року між\~позивачем та\~ [PERSON] \~був укладений\~шлюб.\~Після державної\~реєстрації шлюбу\~позивач змінила\~прізвище на\~« [PERSON] ». Позивач і [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] не був позбавлений інформації стосовно місця проживання позивача та сина. Вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість відповідача, але вольове небажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина, покладені на нього законом. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується та не бачиться з ним взагалі. Вихованням дитини займається позивач самостійно. Таким чином, зазначені вище факти можна розцінювати як свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківських обов`язками і самоусунення від їх виконання. Така поведінка суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач і її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд прийняти рішення в інтересах дитини, а також зазначили, що станом на зараз відповідач жодним чином не цікавиться долею сина, його станом здоров`я, не намагається зв`язатися будь-якими наявними засобами зв`язку з ним, не зазначає своє теперішнє місце перебування та свої наміри стосовно участі в житті дитини та виконання батьківських обов`язків. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги в інтересах дитини підтримав повністю (а.с.66, 73). Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №107 (а.с.13). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 24.02.2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №185 (а.с.14). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2017 року по справі № 333/954/17 (провадження №2/333/1074/17), з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але менше 30 відсотків всіх видів заробітку (доходів) для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.02.2017 року. Рішення суду набуло законної сили 25.04.2017 року (а.с.24-25). Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2020 року по справі №333/4688/19 (провадження №2/333/270/20) шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішення суду набуло законної сили 20.02.2020 року (а.с.26-27). 14.04.2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №201. Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.28). Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.29). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 29.05.2020 року №04-21/3-325 і витягом з реєстру територіальної громади №2025/007013493 від 27.05.2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20, 21). Відповідно до довідки №Н-412, виданої 15.04.2025 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, [PERSON] і її неповнолітній син [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.22, 23). На підставі довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №166 «Ракета» Запорізької міської ради №40 від 18.04.2025 року, [PERSON] був зарахований до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №166 Запорізької міської ради Запорізької області (з 27.07.2022 року перейменовано на Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №166 «Ракета» Запорізької міської ради №40) з 01.09.2017 року в групу раннього віку. З 01.08.2018 року, за досягненням 3-річного віку, дитина була переведена до групи загального розвитку №10, з якої був відрахований з 20.08.2021 року. Мати, [PERSON] , брала активну участь у дошкільному житті дитини, спілкувалася з педагогами щодо виховання дитини, цікавилася життям дитини в дошкільному закладі, відвідувала батьківські збори. Батько, [PERSON] , контакту із дитячим закладом не підтримував, успіхами дитини не цікавився, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. До закладу освіти завжди приводила та забирала мати (а.с.32). Відповідно довідки Запорізького гімназії №90 Запорізької міської ради №08-12/18 від 15.04.2025 року, виданої [PERSON] , батько дитини, [PERSON] , за час навчання сина з 01.09.2024 року у школі не з`являвся, з класним керівником та вчителями не спілкувався, навчанням та успіхами дитини не цікавився, участі в батьківських зборах не брав (а.с.33). Згідно з листом Медичного центру «Му Doctor» ФОП « [PERSON] » від 14.05.2025 року за №25, Анденок до медичного закладу дитину супроводжує мати [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу на прийоми не приходив та здоров`ям, фізичним розвитком дитини не цікавився (а.с.34, 35). Відповідно до довідки, виданої 28.04.2025 року Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), згідно з матеріалами виконавчого провадження №54103788, відкритого 02.07.2017 року на виконання виконавчого листа № 333/954/17 від 08.06.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , станом на 28.04.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 201751 грн. 94 коп. (а.с.36, 37-40). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона приходиться зведеною сестрою позивачу. Відповідача останній раз бачила 7-8 років тому. [PERSON] називає батьком теперішнього чоловіка [PERSON] , про [PERSON] взагалі не пам`ятає. Останнього на днях народження [PERSON] ніколи не бачила. [PERSON] ніколи матеріально не підтримував свою колишню родину. Він жодної участі у вихованні дитини не бере. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачем з 2017 року, коли їх діти разом ходили у дитячий садок. Зараз вони разом відвідують спортивну секцію. [PERSON] про свого біологічного батька не згадує, батьком називає теперішнього чоловіка [PERSON] . У дитячий садок дитину приводила та забирала завжди [PERSON] . Згідно з актом обстеження умов проживання, проведеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, від 09.09.2025 року, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Із розмови з дитиною, яку проводив представник відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, вбачається, що батько з дитиною понад 6 років не спілкується, не вітає зі святами, матеріально не допомагає (а.с.67). Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району наданий суду висновок про доцільність позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.74). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході\~судового розгляду\~справи судом\~встановлено,\~що в\~порушення зазначених\~вимог закону\~відповідач [PERSON] \~свої батьківські\~обов`язки відносно\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , не виконує, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, його успіхами не цікавиться, в житті та вихованні сина жодної участі не бере. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved