Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №69439911/140917 від 12 грудня 2018 року в загальному розмірі 64 498,11 грн. 79 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 грн В обґрунтування позову зазначало, що 12 грудня 2018 року між Акціонерним товариством Державний ощадний банк України, в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» і [PERSON] (далі Клієнт або Позичальник) на підставі Заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) №69439811/140917 та Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Блок № 6) укладено кредитний договір, за умовами якого Банк 13.12.2018 згідно висновку - рішення погодження надання (встановлення) кредиту за №АА211369396/131218 відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] і встановив кредитний ліміт у розмірі 48 000,00 грн зі сплатою 38% річних. В подальшому, 26.09.2021 року згідно висновку - авторішення щодо погодження і надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» за № 3000237517/071021 відповідачу за цільовим призначенням «кредитування на споживчі потреби» за номером рахунку [NUMBER] встановлено ліміт (відновлювальну кредитну лінію) у розмірі 75 000,00 грн. Процентна ставка визначена 38% річних. Банк взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором №69439811/140917 від 12 грудня 20218 року виконав повністю, надав Позичальникові кредит у визначеному договором розмірі. Однак відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15 липня 2024 року [PERSON] має перед АТОщадбанк заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 64 498 грн. 11 коп., з яких: 56 402 грн. 75 коп. сума основної заборгованості (кредиту), 7 685,66 грн. 40 коп. заборгованість по сплаті процентів за користуванням кредитом, 400 грн 54 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 09 грн 14 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та 0 грн 02 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. 12 травня 2025 року відповідач через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідно до заяви про приєднання № 69439811/140917 до договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), їй банком було відкрито рахунок № [NUMBER] в гривні України, код банку 322669 на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ», на яку підприємство з яким вона знаходиться в трудових відносинах АТ «Українська залізниця» перераховувало заробітну плату. Також, вона отримувала пенсійну картку АТ «Державний ощадний банк України» у відділенні АТ «Ощадбанку» № 10026/0712, яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка,7. Де вона отримала також кредитну картку № [NUMBER] із кредитним лімітом, який станом на січень 2023 року становив 75 000,00 грн. 13 січня 20323 року без її відома та попереднього повідомленні через відповідні коди від банку спочатку о 20:18 год. та о 20:34 год. зі зняттям комісії в розмірі 40,00 грн було розблоковано її кредитну картку № [NUMBER] , після чого з вказаної кредитної картки невідомими їй особами та способом було переказано о 20:36 год - 4000,00 грн та 15 000,00 грн, а 20:40 год. - 5000,00 грн, о 20:45 год. -15 000,00 грн та о 20:45 год. 20 000,00 грн, а також утримано комісію банку. І тільки після списання відповідних коштів їй на телефон почали надходити смс - повідомлення від банку про відповідні перекази. Починаючи з 20: 41 год. вона телефонувала на гарячу лінію банку з метою повідомлення про вчинення шахрайських дій блокування кредитної карти № [NUMBER] , з якої без її на те згоди списувались кошти, однак не дочекавшись відповіді о 20:45 год. вона зайшла в особистий кабінет та заблокувала свої картки, однак кошти все рівно знімали. Після чого нею повторно здійснено виклик на гарчу лінію банку та просила заблокувати картки і припинити операції щодо перерахунку коштів по ним, однак їй було повідомлено, що операції не можуть бути припинені. Картки було заблоковано оператором тільки після списання з них суми у розмірі 61 202,75 грн. Вона була змушена 16 січня 2023 року звернутися до ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області з заявою щодо несанкціонованого списання з її рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] грошей на загальну суму 61 202,75 грн. Відповідну заяву було прийнято та зареєстровано (номер кримінального провадження 12023116040000069). Провадження відкрите по сьогоднішній день. Нею було здійснено електронне звернення до Відділу протидії кіберзлочинам в Київській області Департаменту Кіберполіції Національної поліції України. Також вона неодноразово зверталася до Керуючого ТВБВ 10026/0712 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ « Ощадбанк». 23 січня 2023 року у відділенні банку їй було надано меморіальні ордери № 0631493411 та № 0633311611 від 23 січня 2023 року до яких кошти у розмірі 4 800,00 грн та 20 000,00 грн, які були взяті шахрайськими діями від 13.01.2023 року зараховані на її рахунки. Однак на рахунок надійшла тільки сума в розмірі 4 800,00 грн. На її звернення Національний банк України надав відповідь, що за результатами перевірки викладених нею обставин з`ясовано, що з використанням реквізитів платіжних карток банку, випущених на її ім`я та мобільного додатку «мобільний Ощад» (MOBILE BANKING), 13 січня 2023 року відбулись успішні операції переказу коштів, участь в яких ви заперечуєте. Банк повідомив, що операції здійсненні по її карткам 13 січня 2023 року коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку № [NUMBER] , випущеної на її ім`я, з введенням ПІН -коду до неї ( введено 13.01.2023 о 20:17:38). Тому, банк вважає, що несанкціоновані перекази грошових коштів могли статися в результаті розголошення нею її персональних даних, реквізитів платіжних карток банку, в тому числі ПІН - кодів до них. Також банк повідомив , що результати перевірки свідчать, що списання грошових коштів з її рахунку стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) нею вимог Розділу ІХ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між нею та банком1, а саме: п.9.15 Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН,CVV2/CVC2, строк дії, номер картки тощо. Ризик відповідальності за несанкціоноване використання логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно клієнт; п. 9.16 клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефону (відповідної SIM- карти), номер якого визначений в заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений банку в іншому встановленому договором порядку як номер мобільного телефону клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону клієнта; п. 9.17 клієнт усвідомлює та приймає на себе усі ризики щодо можливості авторизації сторонньою особою у мобільних додатках Google Pay або в інших подібних додатках за допомогою технології Біометрії, в тому числі якщо у Мобільному пристрої збережені відбитки пальця (ів) сторонньої особи; п.9.18 будь - яку особу, що використала біометрію як засіб ідентифікації клієнта для доступу до системи ДБО (у тому числі технології Touch ID, Face ID). З урахуванням вищевикладеного банк повідомив про відсутність підстав для повернення їй грошових коштів по оскаржуваних операціях. Також, банком було повідомлено, що на звернення правоохоронних органів буде надано всю необхідну інформацію у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідачка наголошує на тому, що списання грошових коштів з її карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням, а тому вона не повинна нести відповідальність за такі операції, що передбачено п.146 Положення про затвердження емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ № 164 від 29 липня 2022 року. Вона як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням, і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. Виявивши безпідставне списання (переказ) коштів, повідомила про цей факт банк та звернулась до правоохоронних органів. Також просить суд врахувати, що банк зазначає, що останнім відомим місцем проживання відповідача по справі (згідно довідки від 23.05.2023 № 32317-5002777844 про взяття на облік ВПО), є Київська область, м. Ірпінь, однак просить врахувати той факт, що вона ніколи не була ВПО, все життя проживала в Київській області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.02.1998 року. Станом на сьогоднішній день суддею Печерського районного суду м. Києва Новаком Р.В. відкрито провадження по цивільній справі 3 757/626/25 за її позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення безпідставно отриманих коштів, комісії та пені. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що твердження відповідача щодо відсутності з її сторони доручення/дозволу на здійснення трансакції 13.01.2023 спростовуються фактичними обставинами справи, які свідчать про те, що 13.01.2023 операції з переказу коштів здійснено в системі «Ощад 24/7» у мобільному додатку. Операцію підтверджено біометричними даними (Face ID/Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку. 13.01.2023 за допомогою мобільного додатку « Ощад 24/7» відповідачем було здійснено ряд переказів, зокрема перекази між власними картками та перекази на картку Монобанку [NUMBER] . Перекази на картку іншого банку підтверджуються біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першому вході або в налаштування безпеки. Отже, 13.01.2023 внаслідок переказів на картку іншого банку в загальному розмірі з рахунків клієнта списалось 33 800,00 грн, в свою чергу загальний розмір комісії, яка стягувалась за проведення трансакції, як між картками клієнта, так і за переказ на картку іншого банку становить 558,00 грн. Крім того,23.01.2023 з банком здійснено повернення відповідачу 4 800,00 грн. Загальна сума списаних з рахунків клієнта коштів 13.01.2023, як у вигляді переказів на картку іншого банку, так і у вигляді комісії становить 34 358,00 грн. При цьому, 4 800,00 грн було повернуто клієнту 23.01.2023. Натомість з відзиву на позов вбачається, що [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 13.01.2023 о 21:13 [PERSON] телефонувала до Контакт Центру АТ «Ощадбанк» з свого фінансового номеру телефону [NUMBER] з запитом щодо несанкціонованих списань по її платіжній картці № [NUMBER] . За згодою клієнта, оператор виконав блокування платіжних карток № [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] по причині інформація стала відома 3-м особам. Клієнт не підтверджує проведення операцій по даним карткам за 13.01.2023. [PERSON] хотіла відмінити операцію, але оператор повідомив, що такої можливості не має. Проблем з сім -карткою в клієнта не виникало. Щодо подальших дій, то клієнта направлено до правоохоронних органів та до відділення банку для написання відповідних заяв. Однак, в даній розмові [PERSON] повідомила оператора АТ « Ощадбанк», що орієнтовно місяць тому до неї телефонували треті особи та вона надала свої анкетні дані, номер картки та термін дії. Після зазначеного дзвінка, від невстановлених осіб, клієнт до АТ « Ощадбанк» не зверталась. [PERSON] надала копію витягу з ЄРДР щодо прийняття її заяви про вчинення кримінального правопорушення, при цьому не надала суду результати розгляду її звернення до правоохоронних органів. За фактом повідомлення про шахрайські дії з грошовими коштами, АТ « Ощадбанк» здійснило перевірку, за результатами якої встановлено, що 27.04.2023 операції було здійснено у мобільному додатку « Ощад 24/7». Вхід у мобільний додаток «Ощад 24/7» відбувся коректно з підтвердженням біометрії або кодом доступу та використанням фінансового номера телефону відповідача, який вказаний у заяві про приєднання до ДКБО. Проведені операції у мобільному додатку «Ощад 24/7» також були підтверджені біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першому вході у мобільний додаток. Оскільки вхід у мобільний додаток « Ощад 24/7» відбувся коректно, а платіжні операції були підтверджені біометрією або кодом доступу, тому відповідачем правомірно були проведені операції від 13.01.2023 по переказу коштів,у відповідності до положень ЦК України та ДКБО. Вказане свідчить про відсутність вини банку, а тому відмова у відновленні балансу на рахунках відповідача до моменту вчинення шахрайських дій та зупинення по нарахуванню відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з її рахунку є правомірною. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, 12 грудня 2018 року між Акціонерним товариством Державний ощадний банк України, в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» і [PERSON] (далі Клієнт або Позичальник) на підставі Заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) №69439811/140917 та Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Блок № 6) укладено кредитний договір, за умовами якого Банк 13.12.2018 згідно висновку - рішення погодження надання (встановлення) кредиту за №АА211369396/131218 відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] і встановив кредитний ліміт у розмірі 48 000,00 грн зі сплатою 38% річних. В подальшому, 26.09.2021 року згідно висновку - авторішення щодо погодження і надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» за № 3000237517/071021 відповідачу за цільовим призначенням «кредитування на споживчі потреби» за номером рахунку [NUMBER] встановлено ліміт (відновлювальну кредитну лінію) у розмірі 75 000,00 грн. Процентна ставка визначена 38% річних. Банк взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором №69439811/140917 від 12 грудня 20218 року виконав повністю, надав Позичальникові кредит у визначеному договором розмірі. Однак відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15 липня 2024 року [PERSON] має перед АТ Ощадбанк заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 64 498 грн. 11 коп., з яких: 56 402 грн. 75 коп. сума основної заборгованості (кредиту), 7 685,66 грн. 40 коп. заборгованість по сплаті процентів за користуванням кредитом, 400 грн 54 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 09 грн 14 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та 0 грн 02 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Як зазначає відповідачка, 13 січня 20323 року без її відома та попереднього повідомленні через відповідні коди від банку спочатку о 20:18 год. та о 20:34 год. зі зняттям комісії в розмірі 40,00 грн було розблоковано її кредитну картку № [NUMBER] , після чого з вказаної кредитної картки невідомими їй особами та способом було переказано о 20:36 год - 4000,00 грн та 15 000,00 грн, а 20:40 год. - 5000,00 грн, о 20:45 год. -15 000,00 грн та о 20:45 год. 20 000,00 грн, а також утримано комісію банку. І тільки після списання відповідних коштів їй на телефон почали надходити смс - повідомлення від банку про відповідні перекази. Починаючи з 20: 41 год. [PERSON] телефонувала на гарячу лінію банку з метою повідомлення про вчинення шахрайських дій блокування кредитної карти № [NUMBER] , з якої без її на те згоди списувались кошти, однак не дочекавшись відповіді о 20:45 год. вона зайшла в особистий кабінет та заблокувала свої картки, однак кошти все рівно знімали. Після чого нею повторно здійснено виклик на гарчу лінію банку та просила заблокувати картки і припинити операції щодо перерахунку коштів по ним, однак їй було повідомлено, що операції не можуть бути припинені. Картки було заблоковано оператором тільки після списання з них суми у розмірі 61 202,75 грн. 16 січня 2023 року [PERSON] звернутися до ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області з заявою щодо несанкціонованого списання з її рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] грошей на загальну суму 61 202,75 грн. Відповідну заяву було прийнято та зареєстровано (номер кримінального провадження 12023116040000069). На звернення [PERSON] Національний банк України надав відповідь, що за результатами перевірки викладених нею обставин з`ясовано, що з використанням реквізитів платіжних карток банку, випущених на її ім`я та мобільного додатку «мобільний Ощад» (MOBILE BANKING), 13 січня 2023 року відбулись успішні операції переказу коштів, участь в яких ви заперечуєте. Банк повідомив, що операції здійсненні по її карткам 13 січня 2023 року коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку № [NUMBER] , випущеної на її ім`я, з введенням ПІН -коду до неї ( введено 13.01.2023 о 20:17:38). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ « Ощадбанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом АТ « Ощадбанк» не надано відповіді. Суд враховує факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтуванні. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходить з того, Ат « Ощадбанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Ощад 24/7», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 13.01.2023 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 61 202,75 грн. Доводи позивача про те, що відповідачем були порушені Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] не є підставою для задоволення позову. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. [...] Ураховуючи те, що списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - [PERSON] , яка підключила на власному телефоні переадресацію на телефон невстановленої особи і тим самим надала можливість володіти інформацією про надіслані паролі, суди зробили обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 755/19068/15-ц (провадження № 61-34341св18) вказано: «судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що [PERSON] платіжну карту не втрачала, ПІН та іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не розголошувала і про несанкіоновані операції невідкладно проінформувала банк. Натомість АТ КБ «Приватбанк», незважаючи на встановлений за картою ліміт на розрахунки в мережі Інтернет у сумі 0 гривень, провів списання коштів з рахунку [PERSON] і після її повідомлення про неправомірність цих операцій не відновив залишок коштів на рахунку. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин статті 1066, 1073 ЦК України, норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок банка відновити залишок коштів на рахунку [PERSON] з моменту повідомлення нею про здійснення несанкціонованих операцій». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) зазначено: «емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд враховує те, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача; Судом встановлено, що банк належними та допустимими доказами не підтвердив, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивачки було здійснено без використання платіжної карти; банк не довів, що перекази коштів з рахунку [PERSON] відбулося за її розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відмовити у стягненні судового збору.

Outcome: dismissed