Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2017 по 30.09.2024 в розмірі - 311 414 (триста одинадцять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 17 копійок. У обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2014 у справі № 760/7605/14 стягнено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття. 08.12.2014 на виконання рішення суду позивачка отримала виконавчий лист та звернулась до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за примусовим стягненням, але на прохання відповідача з мотивів виключення його з реєстру боржників та під його обіцянку оплатити борг по аліментам найближчим часом, - позивачка пішла на зустріч відповідачу та 01.11.2019 забрала виконавчий лист з примусового виконання. У свою чергу відповідач продовжив сплачувати аліменти нерегулярно та не у встановленому рішенням суду розмірі, що призвело до невиконання останнім рішення суду та накопичення заборгованості по аліментам. У вересні 2024 року позивачка дізналась, що на початку 2023 року відповідач влаштувався на роботу до Головного управління національної поліції у м. Києві, але аліменти на утримання дитини продовжував сплачувати нерегулярно та не у встановленому рішенням суду розмірі, що змусило позивачку звернутись до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за примусовим виконанням рішення суду. У процесі виконавчого провадження стало відомо, що відповідач з 03.10.2019 по 17.03.2023 займався підприємницькою діяльністю, а у 2021 році отримав дохід в розмірі 1 179 010,37 грн. від підприємницької діяльності, що підтверджується відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024, Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України, копіями декларацій, щодо звітності. Також, в процесі виконавчого провадження позивачці стало відомо, що відповідач 25.06.2020 продав особисту квартиру під [ADDRESS] , що у Київській області за 690 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.06.2020 за № 207 та відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024, Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України. Крім того, позивачка зазначила, що 23.09.2020 відповідач також продав свою частину квартири під [ADDRESS] . При цьому вартість його частини квартири склала 294 799,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.09.2020 за № 35252 та відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024, Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України. Також позивачка вказала, що згідно відповіді на запит №: 227773486 від 20.09.2024 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, - відповідач володіє транспортним засобом Марка ТЗ: MAZDA Модель ТЗ: 6, що вказує на фінансову спроможність останнього утримувати транспортний засіб при цьому маючи заборгованість по аліментам. Вважає, що із наведеного вбачається, що відповідач мав можливість погасити заборгованість, принаймні сплачувати аліменти на достатньому рівні, але після продажу нерухомості та отримуючи дохід від підприємницької діяльності відповідач продовжував сплачувати аліменти нерегулярно, що вказує на його винну поведінку. У свою чергу, 20.09.2024 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження АСВП № [NUMBER] та зроблено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 18 грудня 2024 року. Сукупний розмір заборгованості за період з червня 2017 року по листопад 2024 року включно становив 299 419,82 грн., яку відповідач у добровільному порядку погасив одним платежем 13.12.2024. Додатково зазначила, заборгованість по аліментам, яка станом на вересень 2024 року дорівнювала саме - 311 414,17 грн. була взята за основу для розрахунку пені в наданому державним виконавцем розрахунку боргу станом на 06.12.2024 та станом на 18.12.2024. Водночас, враховуючи той факт, що розмір неустойки не може бути більше 100% заборгованості, вважає, що стягненню підлягає неустойка у розмірі заборгованості зі сплати аліментів, що становила станом на вересень 2024 року у розмірі 311 414,17 грн. З огляду на викладене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. Ухвалою судді від 22 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21.02.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву позивача, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги є явно необґрунтованими та не відповідають положенням чинного законодавства, а тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Зазначив, що в діях відповідача відсутня вина у несвоєчасній сплаті аліментів, адже позивач зверталася до виконавчої служби із заявами про повернення виконавчих листів без виконання, у зв`язку з чим позивачу декілька разів повертався виконавчий лист. Зокрема, 15 червня 2017 року відповідач зверталась до виконавчої служби із заявою про відсутність грошових претензій до свого колишнього чоловіка по аліментам з вересня 2014 року по травень 2017 року. Також зазначив, що 04 жовтня 2019 року позивач також звернулася до виконавчої служби із заявою, згідно якої просила закінчити виконавче провадження № [NUMBER] від 09 вересня 2019 року за виконавчим документом № 760/7605/14, що виданий 08 грудня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва. Позивач зазначила, що матеріальних претензій не має, оригінал виконавчого листа попросила надіслати поштою. Враховуючи цю заяву, 01 листопада 2019 року Головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойкою Л.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Додатково у відзиву зазначив, що після відкриття втретє 20 вересня 2024 року виконавчого провадження та часткового погодження суми заборгованості по аліментам, відповідачем відразу було сплачено таку заборгованість, що на його думку повторно вказує на відсутність зі сторони відповідача вини у несвоєчасній несплаті аліментів. При цьому, у відзиві на позовну заяву стверджував, що між позивачем та відповідачем була домовленість, що відповідач офіційно буде сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленого законом, однак відповідач буде постійно зустрічатися з сином, купувати йому речі, продукти харчування, водити в заклади відпочинку, вивозити його за власний рахунок на відпочинок на море, в тому числі за кордон. У своєму відзиві відповідач вказує, що 18 листопада 2024 року в приміщенні виконавчої служби виконавцем було надано відповідачу розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 12 листопада 2024 року, який роздрукований/сформований 18 листопада 2024 року. Згідно вказаного розрахунку сукупний розмір заборгованості по аліментам складав 533 153 грн. 63 коп. У зв`язку з тим, що сторона відповідача не погоджувалася з таким розрахунком, то адвокатом Годнею А.А. було подано заяву про проведення перерахунку заборгованості по аліментам від 27 листопада 2024 року. Вказана заява мотивувалася тим, що виконавець незаконно включив для розрахунку заборгованості по аліментам дохід, який отриманий відповідачем від продажу квартир, та виконавцем було неправильно проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період з четвертого кварталу 2021 року (момент переходу боржника, який на той момент був фізичною особою-підприємцем, на загальну систему оподаткування) по 17 березня 2023 року (момент проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності боржника як фізичної особи-підприємця). Державний виконавець Полісмак О.О. за результатами розгляду заяви адвоката Годні А.А. про перерахунок заборгованості, сформував новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 06 грудня 2024 року, згідно якого сукупний розмір заборгованості складає 299 419 грн. 82 коп. Відповідач вважав, що виконавець частково погодився з доводами заяви про проведення перерахунку заборгованості по аліментам та виключив з доходів відповідача, які враховуються для перерахунку аліментів, доходи, які отримані ним від продажу квартир. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 12 листопада 2024 року розмір заборгованості станом на вересень 2024 року був в сумі 533 153 грн. 63 коп., а вже згідно нового розрахунку заборгованості від 06 грудня 2024 року розмір заборгованості станом на вересень 2024 року був в сумі 311 414 грн. 17 коп. Також зазначив, що новий розрахунок заборгованості станом на 06 грудня 2024 року відповідач отримав наручно 09 грудня 2024 року. А вже 13 грудня 2024 року така заборгованість була погашена. На підставі викладеного вважає, що зі сторони відповідача відсутня вина у несвоєчасній сплаті аліментів. Разом з цим, у своєму відзиві відповідач вказує, що йде мова про часткове погодження відповідачем суми заборгованості по аліментам у зв`язку з тим, що в тій частині, в якій заява сторони відповідача про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів не була задоволена виконавцем, відповідач скористався своїм правом на подання скарги до суду в порядку розділу VII ЦПК України. В той же час, сплата відповідачем заборгованості по аліментам згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 06 грудня 2024 року, ще не вказує на те, що відповідач погодився з таким розрахунком. Таку заборгованість було сплачено тільки у зв`язку з тим, щоб виконавець не здійснив нарахування штрафу згідно вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому зазначив, що в подальшому, після задоволення судом скарги, виконавець проведе навий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Додатково відповідач зазначив свої заперечення відносно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що наведений стороною позивача. Зокрема зазначив, що на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва перебуває справа № 760/502/25, провадження в якій відкрито за скаргою [PERSON] на дії Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О., за участі заінтересованої особи - [PERSON] , на неправомірні дії державного виконавця. Також відповідач у відзиві зазначив, що задоволення позовних вимог позивача поставить у скрутне матеріальне становище відповідача та його родину мотивуючи наявністю у нього іншої дитини, непрацездатних своїх батьків та батьків своєї дружини, в тому числі приводив приклади свого матеріального становища та матеріального становища позивачки. На підставі викладеного просив позов позивача залишити без задоволення. 27.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка відхилила заперечення викладеними представником позивача у відзиві на позовну заяву їх необґрунтованості. Зазначила, що доводи сторони відповідача про те, що позивачка неодноразово зверталась до виконавчої служби із заявами від 15.06.2017 та 04.10.2019 про повернення виконавчого листа без виконання не спростовують факт визнання відповідачем своїх боргових зобов`язань по аліментах, а саме вчиненням боржником відповідних дій. Також позивачка стверджує, що не було такої домовленості між сторонами про те, що відповідач буде офіційно сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленого законом взамін на зустрічі із сином, купівлю йому одягу, продуктів харчування, заклади відпочинку, в тому числі і на море. Посилання відповідача на таку домовленість не відповідають дійсності. Вказала, що відповідача не було позбавлено батьківських прав або якимось чином обмежено у побаченнях та спілкуванні із сином, а тому перелічені вище дії входять до звичайного батьківського обов`язку по участі батька у вихованні дитини та не пов`язані зі сплатою аліментів, адже дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. У своїй відповіді на відзив вказала, що будь-яких доказів на підтвердження існування такої домовленості між сторонами, щодо укладання договору на утримання дитини в якому позивачка дала згоду на отримання аліментів в мінімальному розмірі сторона відповідача не надала. У тому числі, матеріали відзиву не містять інформації та доказів будь-яких витрат на дитину на які посилається відповідач. Зазначила, що на прохання відповідача з мотивів виключення його з реєстру боржників та під його обіцянку оплатити борг по аліментам найближчим часом, - позивачка пішла на зустріч відповідачу та 01.11.2019 забрала виконавчий лист з примусового виконання Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. У свою чергу позивач пообіцяв сплатити заборгованість та сплачувати аліменти у визначеному законодавством розмірі для стягнення аліментів для осіб, які не працюють (ст. 195 СК України), а коли він влаштується на роботу то виходячи із його заробітку з урахуванням рішення суду. Підтвердженням вказаних вище обставин та домовленостей є розрахунок боргу державного виконавця станом на 06.12.2024, який був сплачений відповідачем у повному обсязі, але тільки після третього звернення позивачки до виконавчої служби у 2024 році. Також позивачка зазначила, що із доданих до позову квитанцій та розрахунку боргу станом зробленого державним виконавцем станом на 06.12.2024 вбачається, що відповідач сплачував аліменти хаотично, при цьому не враховуючи мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку встановленого законодавством на 2017 - 2024, що теж спростовує посилання відповідача на існування будь-якої домовленості між сторонами про визначення розміру аліментів на рівні мінімально встановленого законодавством. Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що відповідач також не заперечує факт сплати останнім заборгованості в сумі 299 419,82 грн. по погодженому відповідачем з державним виконавцем розрахунку заборгованості станом на 06.12.2024 в якому були враховані заперечення відповідача щодо деяких видів доходу, а також враховані всі наявні у відповідача квитанції, які підтверджують часткову сплату останнім аліментів з 2017 по 2024. Відповідач не заперечує, що ним був отриманий виправлений (новий) розрахунок боргу, який детально вказував саме на заборгованість, що виникла з червня 2017 по листопад 2024 в сумі 299 419,82 грн., яку відповідач сплатив у повному обсязі, чим самим погодився з існуванням саме такої заборгованості, яка зазначена у розрахунку боргу, а отже вчинив дії, які свідчать про визнання боржником свого боргу та спростовує посилання відповідача про частковість погодження боргу. Окрім цього додатково зазначила, що у вересні 2019 позивачка просила відповідача надати йому дозвіл на виїзд з дитиною за кордон, але останній поставив умовою для надання такого дозволу забрати виконавчий лист з примусового виконання, внаслідок чого 27 вересня 2019 року відповідача надав позивачці нотаріально-посвідчену заяву, що стало наслідком її звернення 04 жовтня 2019 року до виконавчої служби за поверненням виконавчого листа з примусового виконання. Додатково зазначила, що вона не покидала територію України та не надавала відповідачу заяв, що вона не має та не буде мати по відношенню до відповідача будь-яких майнових зобов`язань, передбачених законодавством України. У відповідача були наявні всі реквізити та рахунки позивачки для належного виконання рішення суду, що вбачається із квитанцій та платіжних інструкцій про часткове перерахування відповідачем позивачці коштів. Наявність добровільності дій відповідача щодо часткового погашення заборгованості та відсутність будь-якого договору (пропозиції, заяви тощо) між сторонами про визначеність розміру аліментів саме у мінімальному розмірі, як про це зазначає сторона відповідача. Наявність дій про повне визнання відповідачем свого боргу, про що свідчить сам факт оплати боргу у повному обсязі. Просила врахувати заперечення сторони позивача проти аргументів та мотивів викладених у відзиві відповідача при прийняті рішення. Ухвалою суду від 07.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 12.03.2025 представник відповідача надав суду заперечення щодо відповіді на відзив, які зводяться до заперечень проти доводів та аргументів позивачки. Додатково у своїх запереченнях, представник відповідача зазначив, що 21 лютого 2025 року, тобто відразу після подання відзиву на позовну заяву по даній справі (19 лютого 2025 року), сторона відповідача звернулася із заявою до виконавця про перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням заяви позивача від 04 жовтня 2019 року. Листом Шевченківського ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції від 27 лютого 2025 року № 1633/27.10-25 у задоволенні заяви було відмовлено. Відмову мотивовано тим, що заборгованість було сплачено, а тому спір може бути вирішений тільки в судовому порядку. Ухвалою суду від 04.06.2025 відмовлено в задоволенні у клопотанні представника відповідача - адвоката Годні А.А. про зупинення провадження у справі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2014 р. у справі № 760/7605/14 стягнено з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття. На виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/7605/14/2-3197/14, виданого 08.12.2014 Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № 7618015 від 20.09.2024. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 18.12.2024 № [NUMBER], що був доданий до позовної заяви, виданим головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Полісмаком О.О., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 01 червня 2017 року по 18 грудня 2024 року, з урахуванням сплат здійснених боржником, станом на вересень 2024 року становила 311 414,17 грн., станом на жовтень 2024 року становила 305 886,58 грн., станом на листопад 2024 року становила 299 419,82 грн., станом на 18.12.2024 становить 0,00 грн. З вказаного розрахунку, а також копій платіжних документів про сплату аліментів відповідачем з 2017 по 2024 вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. Згідно квитанції АТ «Приватбанк» до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.4064898279.1 від 13.12.2024 відповідач сплатив на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість по аліментам у розмірі 299 419,82 грн. Крім цього судом встановлено, що 08.12.2014 позивачка отримала виконавчий лист у справі № 760/7605/14/2-3197/14. Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження від 26.02.2025, відміток державних виконавців у виконавчому листі № 760/7605/14/2-3197/14, пояснень сторін, що були викладені у заявах по суті, позивачка зверталась до виконавчої служби за примусовим виконанням рішення 3 (три) рази по яким відкривались виконавчі провадження, а саме - № АСВП: [NUMBER] від 30.09.2015, № АСВП: [NUMBER] від 09.09.2019 та № АСВП: [NUMBER] від 20.09.2024 р. При цьому, 2 (два) рази виконавчі листи у провадженнях № [NUMBER] та № [NUMBER] повертались виконавчою службою внаслідок їх завершення. У виконавчому проваджені АСВП № [NUMBER], що було відкрито 20.09.2024 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) державним виконавцем було здійснено всього 3 (три) розрахунки заборгованості по аліментам, а саме від 18.11.2024 на суму 533 153 грн. 63 коп., від 06.12.2024 на суму 299 419,82 грн. та від 18.12.2024 на суму - 0,00 грн. Із матеріалів справи вбачається, що після отримання відповідачем розрахунку заборгованості від 18.11.2024 на суму 533 153 грн. 63 коп. його представник звернувся до виконавчої служби із заявою про перерахунок заборгованості з підтверджуючими документами, в якій вказав свої заперечення, щодо незгоди із сумами заборгованості, які були включені до розрахунку щодо отримання доходу від купівлі-продажу нерухомого майна та доходів від підприємницької діяльності, коли він перебував на спрощеній системі оподаткування. У свою чергу, державним виконавцем було здійснено перерахунок та надано відповідачу новий розрахунок заборгованості від 06.12.2024 на суму 299 419,82 грн., який відповідач отримав 09.12.2024 у виконавця, про що свідчить власноручна розписка відповідача, внаслідок чого 13.12.2024 відповідач оплатив його повністю про що свідчить квитанція АТ «Приватбанк» до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.4064898279.1 від 13.12.2024 з призначенням платежу «Сплата заборгованості по виконавчому провадженню [NUMBER] [PERSON] платіж за власні кошти». Після сплати відповідачем заборгованості, державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості від 18.12.2024 на суму заборгованості - 0,00 грн., який був надісланий представникам сторін. Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи звернення представника відповідача до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, якою представник відповідача просив визнати дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментам від 06.12.2024 у виконавчому провадженню № [NUMBER] в частині нарахування заборгованості з врахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період з четвертого кварталу 2021 року по 17.03.2023 з цих підстав просив зобов`язати державного виконавця зробити перерахунок заборгованості виходячи с того, що вказаний вище період слід виходити із суми, яка дорівнює 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.01.2025 у справі № 760/502/25 було прийнято вищезазначену скаргу та призначено справу до судового розгляду. У подальшому, представник відповідача подав заяву про залишення його скарги без розгляду, внаслідок чого ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.04.2025 його скаргу було залишено без розгляду. Стороною відповідача не заперечується факт сплати відповідачем особисто заборгованості по аліментам у розмірі 299 419,82 грн. після отримання ним у державного виконавця розрахунку від 06.12.2024, а отже вказана у розрахунку заборгованість сплачена відповідачем добровільно. Враховуючи наведене, доводи сторони відповідача про те, що оплата боргу була здійснена останнім у зв`язку з тим, щоб виконавець не здійснив нарахування штрафу згідно вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також про часткове погодження суми заборгованості посилаючись на те, що відповідач скористався своїм правом на подання скарги до суду в порядку розділу VІІ ЦПК України не узгоджуються з матеріалами та обставинами справи, так як подана скарга у справі № 760/502/25 була залишена без розгляду за ініціативою сторони відповідача. За таких обставин, сторона відповідача у встановленому законом порядку не скористалась своїм правом оскаржити дії державного виконавця після отримання розрахунку заборгованості від 06.12.2024, але в подальшому сплатила заборгованість у повному обсязі, а скаргу забрала із суду за власною ініціативою. Доводи сторони відповідача про те, що позивачка неодноразово зверталась до виконавчої служби із заявами від 15.06.2017 та 04.10.2019 про повернення виконавчого листа без виконання не спростовують факт визнання відповідачем своїх боргових зобов`язань по аліментах, так як борг був сплачений особисто відповідачем, на підставі розрахунку боргу від 06.12.2024, який був скоригований на підставі заяви відповідача та отриманий ним особисто у державного виконавця. Сам факт неодноразового звернення позивачки до виконавчої служби із заявами про відкриття виконавчого провадження за стягненням аліментів свідчить про відсутність сталої та конкретної домовленості між сторонами про розмір аліментів. Інші докази, про досягнення будь-яких домовленостей між сторонами щодо розміру аліментів, у справі відсутні. Матеріали справи містять копії платіжних документів, що узгоджується з розрахунком боргу, із яких вбачається, що починаючи з 2017 року по 2024 рік. включно відповідач сплачував на утримання дитини різні суми нерегулярно, що вказує на обізнаність відповідача про платіжні реквізити позивачки. У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що "до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій". Вказана позиція Верховного суду також знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року у справі № 766/150/21. Факт сплати відповідачем суми боргу після отримання останнім розрахунку заборгованості по аліментах від державного виконавця свідчить про узгодженість відповідачем суми заборгованості та добровільність її сплати, а отже відповідач визнав свій борг по аліментам вказаний у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.12.2024, який містить детальну інформацію та врахування про періоди та суми, як заборгованості так і часткової сплати аліментів тощо. Суд перевірив розрахунок пені за період з червня 2017 року по серпень 2024 рік, що був доданий до позовної заяви стороною позивача на суму 3 726 664,31 грн. та погоджується з тим, що сума пені не може бути більшою ніж 100 % заборгованості зі сплати аліментів. Суд також погоджується з доводами позивачки про суму пені заявлену у позові, так як згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом дату третього звернення позивачки до виконавчої служби, а саме на вересень 2024 р. сума заборгованості зі сплати аліментів складала - 311 414,17 грн. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Так, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 06.12.2025 відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 299 419,82 грн., яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання дитини. Даний факт відповідачем визнано, проте зазначено, що вказана заборгованість утворилась не з його вини, а з вини дій позивачки. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти за період з червня 2017 року по вересень 2024 рік. Доказів на підтвердження звільнення відповідача від сплати неустойки, останнім не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, остання за період з червня 2017 року по вересень 2024 рік становить 311 414,17 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним та відповідає нормам законодавства. Разом з тим, як встановлено вище, згідно п. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, яку і просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, відповідно до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд вивчив докази надані стороною відповідача, якими обґрунтовуються обставини, що задоволення позовних вимог позивачки поставить у скрутне матеріальне становище відповідача та його родину. Посилання відповідача, про наявність у нього іншої дитини, непрацездатних батьків та батьків своєї дружини, як підставу для зменшення неустойки передбаченої ч. 2 ст. 196 СК України не можуть бути враховані судом, так як матеріали справи не містять відомостей про утримання відповідачем інших осіб або сплату їм аліментів. Сам факт наявності у відповідача його батьків та іншої дитини не можуть впливати на предмет позову та використовуватись відповідачем, як підстава для уникнення від сплати неустойки, так як наявність у батьків відповідача та батьків його нової дружини захворювань та груп інвалідності не свідчить про факт їх утримання відповідачем. Судом також не беруться до уваги посилання відповідача на матеріальний стан позивачки, а саме на знаходження у власності позивачки 1/2 частини квартири, місце її роботи у Солом`янській районній державній адміністрації, шлюбом з новим чоловіком так як вказане не відноситься до предмету доказування. Матеріали справи містять відомості, що відповідач влаштувався на роботу до Головного управління національної поліції у м. Києві, але аліменти на утримання дитини продовжував сплачувати нерегулярно та не у встановленому рішенням суду розмірі, що змусило позивачку звернутись за правовою допомогою до адвоката та повторно звернутись із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за примусовим виконанням рішення суду. У процесі виконавчого провадження позивачці стало відомо, що відповідач з 03.10.2019 по 17.03.2023 займався підприємницькою діяльністю, а у 2021 році отримав дохід в розмірі 1 179 010,37 грн. від підприємницької діяльності, що підтверджується відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024 Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України. 25.06.2020 відповідач продав особисту квартиру під [ADDRESS] , що у Київській області за 690 000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.06.2020 за № 207 та відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024 Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України. Крім того, 23.09.2020 відповідач також продав свою частину квартири під [ADDRESS] . При цьому вартість його частини квартири склала 294 799,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.09.2020 за № 35252 та відповіддю на запит №: 232591756 від 14.10.2024 Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України. Згідно відомостей державного реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач, після продажу нерухомості, іншу нерухомість собі не придбавав, адже зареєстрований за адресою свого батька у будинку, який йому не належить. Слід також зазначити, що згідно відповіді на запит №: 227773486 від 20.09.2024 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, - відповідач володіє транспортним засобом Марка ТЗ: MAZDA Модель ТЗ: 6, що вказує на фінансову спроможність останнього утримувати транспортний засіб при цьому маючи заборгованість по аліментам. Із наведеного вбачається, що відповідач мав можливість погасити заборгованість, принаймні сплачувати аліменти на достатньому рівні, але після продажу нерухомості та отримуючи дохід від підприємницької діяльності відповідач продовжував сплачувати аліменти нерегулярно, що вказує на його винну поведінку. При цьому, суд зазначає, що відповідач перебуває у працездатному віці, працює та отримує щомісячну заробітну плату, отже має змогу отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання свого сина та сплатити суму неустойки (пені). Будь-які дані про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки або звільнення від її сплати з вищевикладених підстав, на які посилається відповідач, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, що несплата аліментів відбувалась з поважних причин або що його матеріальний стан є настільки незадовільним, що він неспроможний сплатити таку неустойку. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про повне задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 311 414,17 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначає, що з 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved