Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У вересні\~2025\~року представник\~позивача ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~який мотивує\~тим,\~що 12\~вересня 2024\~року між\~ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~кредитної лінії\~№732649102,\~на підставі\~якого остання\~отримала кредитні\~кошти (з\~урахуванням всіх\~траншів)\~у розмірі\~25600,00\~грн на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а відповідач\~зобов`язався повернути\~кредитні кошти\~та сплатити\~проценти за\~користування відповідно\~до умов,\~зазначених у\~договорі.\~Кошти відповідачу\~були перераховані\~на банківську\~картку № [NUMBER] ,\~яка була\~вказана відповідачем\~у договорі.\~14\~січня 2025\~року ТОВ\~«МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало право вимоги до боржників ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», у тому числі й до [PERSON] . Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 78\~870 грн. 52 коп., з яких: 25599 грн 00 коп.\~- заборгованість по кредиту, 53271 грн 52 коп.\~- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути із [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 78870,52 грн, судові витрати в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 12 вересня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] у формі електронного документа укладено договір кредитної лінії №732649102, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 25600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит товариства. Загальна сума кредиту за цим договором є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Відповідно до п. 8.3. договору на момент укладення цього договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 1% в день від суми залишку кредиту. Також інші умови користування та сплати кредиту визначені у п. 8 договору. Згідно з пунктом 9.2.2.1 позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти на поточний рахунок кредитодавця у строки, передбачені договором. Перший транш за договором в сумі 16050,00 грн шляхом переказу на платіжну картку позичальника [NUMBER] надано 12 вересня 2024 року (а.с. 21-34). 08 жовтня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору №732649102 від 12 вересня 2024 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 9550,00 грн шляхом переказу на платіжну картку позичальника 4149-49ХХ-ХХХХ-3625 (а.с. 35-36). Цього дня [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт», який є додатком до договору (а. с. 21 зв.б., а.с. 22-23). Кредитний договір підписаний позичальником [PERSON] 12 вересня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9648 (а. с. 34 зв.б.). 12 вересня 2024 року та 08 жовтня 2024 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало [PERSON] на платіжну картку [NUMBER] кошти в сумі 16050,00 грн. та в сумі 9550,00 грн (а.с. 40 зв.б., а.с. 41-42). 14 січня 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №МВ-ТП/17. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язалося відступити за плату, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - прийняти права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрах прав вимог (а. с. 11-13). Відповідно до реєстру прав вимоги від 14 січня 2025 року до договору факторингу № МВ-ТП/17 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за договором кредитної лінії №732649102 від 12 вересня 2024 року на загальну суму відступленої грошової вимоги в розмірі 54551,47 грн, яка складається з 25599,00 грн\~основної заборгованості, 16152,97,00 грн -\~заборгованості за відсотками, 12799,50 грн неустойки та 10239,60 грн - суми фінансування (а. с. 14-15). Листом від 14 січня 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги, а 18 липня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на правах нового кредитора у зобов`язанні повідомило [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору №732649102 від 12 вересня 2024 року (а.с. 42 зв.б., а.с. 43). Згідно із розрахунками заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» борг [PERSON] станом на 08 червня 2025 року, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 78870 грн 52 коп. з них: 25599 грн 00 коп - борг за тілом кредиту, 53271 грн 52 коп.\~ борг за нарахованими процентами (). У\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору). Відповідно до ч. 1\~ст. 640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог статей\~525-526,\~530,\~1050\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4\~ст. 631 ЦК України). Враховуючи викладене, із [PERSON] на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» необхідно стягнути заборгованість по договору кредитної лінії №732649102 від 12 вересня 2024 року у сумі 78870 грн 52 коп., яка складається з 25599 грн 00 коп. боргу за тілом кредиту, 53271 грн 52 коп. боргу за\~нараховані проценти. З приводу стягнення 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~статі 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved