Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ 20.06.2025\~позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою,\~якою просить\~стягнути з\~відповідача в\~його користь\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 34606-04/2024\~від 20.04.2024\~ в\~розмірі 13830,00грн.,\~а також\~понесені судові\~витрати в\~розмірі 3028,00\~грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.04.2024 між позичальником [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір №34606-04/2024. Даний договір був укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом позичальника, який був відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 6 000 гривень, строком на 120 днів, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідач. 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ЄАПБ») було укладено договір факторингу №191124/2, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу ТОВ «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 13830,00 грн, з яких: 5700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130 грн - сума заборгованості за відсотками; 3000грн - сума заборгованості по штрафним санкціям. Ухвалою від 24.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву. 22.08.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку із неявкою всіх учасників та зайнятістю головуючого судді у цей час розглядом іншої справи. 09.10.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою належним чином повідомленого відповідача. В судове засідання 25.11.2025 сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності представника ТОВ «ЄАПБ», при цьому зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї відсутності, заяв чи клопотань не подав, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 20.04.2024 між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» було укладено Договір про надання фінансового кредиту №34606-04/2024. Даний договір був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (W2950) відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~(а. с. 6-8). Відповідно до п.1.1 Договору товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Із п. 1.2 Договору вбачається, що тип кредиту: кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, кредит надається строком на 120 днів, дата надання кредиту 20.04.2024, дата погашення кредиту 17.08.2024. Згідно із п.1.4.1 Договору денна процентна ставка становить 1.50% в день та застосовується у межах строку кредитування вказаного у п.1.2 Договору. Відповідно до п 1.6. Договору кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, №5168-74хх-хххх-6599, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про надання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту за вказаними реквізитами. 20.04.2024 на картковий рахунок [PERSON] , вказаний у договорі №34606-04/2024 №5168-74хх-хххх-6599, було перераховано грошові кошти в сумі 6000,00 гривень, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення`за вих.№3466_250423101025 від 23.04.2025 (а. с. 11). В матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту до Договору №34606-04/2024, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (W2950) та в якому відображені основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови та заява на отримання кредиту, яка міститься інформацію про відповідача та умов кредиту (а. с. 10). Також долучено Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №34606-04/2024 графік платежів, який підписаний відповідачем (а.с.8 зворот 9). Отже, між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір, за яким позикодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику позику у розмірі та на умовах, встановлених Договором №34606-04/2024. Разом із тим, відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань по сплаті суми кредиту та відсотків за користування ним, що призвело до виникнення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором №34606-04/2024 за період з 20.04.2024 по 19.11.2024 (а. с. 17-18). 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 12-14). Згідно з п. 1.1. Договору факторингу фактор зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно з Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було підписано Акт прийому\~передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 191124/2 (а. с. 15). Із витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 191124/2 вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 34606-04/2024 у сумі 13830,00 грн, з яких: 5700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 3000,00 - сума заборгованості по штрафним санкціям (а. с. 16). Оскільки боржник [PERSON] свої зобов`язання за Договором № 34606-04/2024 належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього вищевказаної заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, факт укладення 20.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] договору № 34606-04/2024 про надання фінансового кредиту в електронній формі підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем та не заперечується відповідачем. Грошові кошти були надані відповідачу шляхом перерахування коштів на його банківську карту, вказану у вищевказаному договорі. Це підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.04.2025, з якого встановлено, що 20.04.2024 на картковий рахунок [PERSON] , вказаний у договорі №34606-04/2024 №5168-74хх-хххх-6599, було перераховано грошові кошти в сумі 6000,00 гривень. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позивачем надано належні докази того, що він набув право вимоги за договором укладеним між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] № 34606-04/2024 : договір факторингу № 191124/2 від 19.11.2024; Акт прийому\~передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 191124/2; витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 191124/2, з яких встановлено, що право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 34606-04/2024 у сумі 13830,00 грн, з яких: 5700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130 грн - сума заборгованості за відсотками, 3000 - сума заборгованості по штрафним санкціям перейшло до ТОВ «ЄАПБ». За наведених обставин, суд вважає, що позивач ТОВ «ЄАПБ» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Згідно з частиною першою\~статті 526ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно з частинами першою та другою\~статті 612ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови договору, що призвело до виникнення заборгованості, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості за Договором №34606-04/2024 у сумі 13830,00 грн, з яких: 5700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 3000,00 - сума заборгованості по штрафним санкціям. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] отримав кредитні грошові кошти, проте зобов`язань за договорами не виконав ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором, чим порушив права останнього. Згідно розрахунку заборгованості за договором №34606-04/2024 встановлено, що відсотки за користування кредитом нараховувалися з 20.04.2024 по 17.08.2024, у відсотковій ставці передбаченій п. 1.2 Договору та заборгованість по відсотках становить 5700,00 грн. Протилежного відповідачем не доведено, доводів позивача не спростовано. За таких обставин суд вважає, що відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань, не виконавши свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів. Оскільки матеріали справи не містять доказів повного повернення відповідачем позивачу ТОВ «ЄАПБ» отриманої за вказаним договором суми кредиту, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №34606-04/2024 від 20.04.2024 в сумі 10830,00грн, з яких: 5700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім цього, щодо твердження ТОВ «ЄАПБ» про те, що [PERSON] має заборгованість у виді неустойки за невиконання умов кредитного договору у розмірі 3000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 3000,00 грн. слід відмовити. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №34606-04/2024 від 20.04.2024 слід задовольнити в сумі 10830,00грн, з яких: 5700,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5130,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Тому, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2371,17 грн., виходячи з наступного розрахунку 10830,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (ставка судового збору) : 13830,00 грн. (сума заявлених позовних вимог). На підставі наведеного та

Outcome: partial