Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

10 січня 2025 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку набувальної давності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року заяву позивача про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року заяву [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . З грудня 2012 року [PERSON] почала користуватися житловим будинком [ADDRESS] з дозволу і згоди відповідача [PERSON] , який стверджував, що він є спадкоємцем власниці вказаного будинку. На підтвердження своїх слів відповідач надав паспорт з відміткою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Також відповідач зазначив, що його мати, [PERSON] , яка померла [INFO] , і власниця будинку, [PERSON] , яка померла [INFO] , - двоюрідні сестри. Після смерті матері його виховувала двоюрідна тітка, [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно [PERSON] . Після оформлення спадкових прав відповідач мав намір розпорядитися спадковим майном і продати будинок, проте, правовстановлюючі документи було втрачені (викрадені) разом з особистими речами [PERSON] . Позивач з 2012 року проживає у будинку, здійснює поточний ремонт, доглядає його та земельну ділянку, підтримує в належному стані. Вимог про звільнення будинку відповідач не висував. Тобто, позивач добросовісно, свідомо та фактично користується житловим будинком [ADDRESS] з 2012 року, володіє нерухомим майном, несе всі витрати по його утриманню; ніхто спірним нерухомим майном не цікавився та прав на нього не заявляв. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається із житлового будинку літ. А1, А2, А3, а4, а5, загальною площею 42,1 кв.м., житловою 29,8 кв.м., господарчі будівлі і споруди: сарай літ. Б1, споруди № 1-3, І, в порядку набувальної давності. Представник позивача у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду просила справу розглядати у відсутність представника, просила ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 жовтня 1992 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-7499, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (а.с. 13), право власності на який у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 76, 77 оберт). [PERSON] 17 квітня 2002 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. і зареєстрований в реєстрі за № 1508, яким усе належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати і на що вона матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 137). [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] (а.с. 10). [INFO] мати [PERSON] , [PERSON] , померла (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 81). Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Положеннями ч. 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до змісту ст.\~344\~ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно з ч. 2 п. 9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при\~вирішенні спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння\~визнається відкритим,\~якщо особа\~не приховувала\~факт знаходження\~майна в\~її володінні.\~Вжиття звичайних\~заходів щодо\~забезпечення охорони\~майна не\~свідчить про\~приховування цього\~майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, з урахуванням тог, що позивач більше десяти років відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном, яким добросовісно заволоділа, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 640 грн. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved