Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що 07.10.2021 року між сторонами було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, що є кредитним договором №002/11993842-CK_SB, у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Позивач свої\~обов`язки за\~кредитним договором\~виконав в\~повному обсязі,\~проте вподальшому\~відповідач перестав\~виконувати умови\~кредитного договору\~в повній\~мірі,\~а саме,\~сплачувати заборгованість\~по кредиту,\~процентах. Таким чином,\~станом на\~травень 2025\~року заборгованість\~за кредитним\~договором становить\~75810,51\~грн.,\~яка складається\~з:\~заборгованості по\~тілу кредиту\~ \~47181,65\~грн.;\~заборгованість по\~процентам \~28628,86\~грн., що є порушенням законних прав банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 26.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Так,\~на виконання\~вимог ухвали\~суду,\~у визначений\~судом строк,\~представником відповідача\~було надіслано\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого з твердженнями зазначеними у позові вони не погоджуються з наступних підстав. 07.10.2021 року між сторонами було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування. У Заяві-договорі, відповідача повідомлено про орієнтовну реальну річну ставку за кредитом 43,96%, тобто, у Заяві-договорі не зазначено точну відсоткову ставку по кредиту, яка була б узгоджена сторонами. Зазначення орієнтовної річної ставки за кредитом не встановлює право банку нараховувати заборгованість за відсотками. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно п. 4 Заяви-договору, підписанням цієї Заяви-договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами ДКБО, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Однак, до матеріалів позовної заяви не було долучено ні Публічної пропозиції, ні Тарифів, ні Правил користування електронним платіжним засобом, ні Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, а також, не долучено Паспорту споживчого кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Аналіз викладеного свідчить про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки умови та правила обслуговування фізичних осіб в АТ «ТаскомБанк» при наданні банківських послуг, могли неодноразово змінюватися самим АТ «ТаскомБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, дана публічна пропозиція і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «ТаскомБанк» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «Izibank» не містять підпису відповідача. Отже підстав для стягнення відсотків, нарахованих в розмірі встановленому тарифами та умовами обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не вбачається. Також представник зазначив, що договір укладався на 12 місяців (тобто до 07.10.2022 року), однак, як вбачається з Виписки по кредиту та розрахунку заборгованості, нарахування заборгованості позивачем проводились аж до 2024 року. Доказів продовження строку кредитного договору, до матеріалів справи не було долучено. Крім того, кредитний ліміт було встановлено у розмірі 41000,00 грн., однак в позовній зааяві заборгованість по тілу кредиту становить вже 47181,65 грн., хоча жодних пояснень стосовно збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту, позивачем не було надано. З огляду на викладене, представник відповідача просила відмовити повністю у задоволенні позову АТ «ТаскомБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач своїм правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено\~наступні фактичні\~обставини справи,\~яким відповідають\~правовідносини,\~врегульовані нормами\~ст.ст. 207, 526, 527, 530, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,\~що 07.10.2021\~року [PERSON] підписав заяву-договір на укладення\~договору про\~комплексне банківське\~обслуговування (а.с. 22). Вказана Заява містить підпис відповідача, тому суд приймає її до уваги. Підписуючи вказану\~заяву відповідач\~просив банк\~відкрити поточний рахунок у гривні,\~операції за\~якими можуть\~здійснюватися з\~використанням електронних платіжних\~засобів,\~на своє\~ім`я та\~виявив бажання оформити\~платіжну картку\~Master\~Card\~World\~та встановити\~кредитний ліміт на споживчі\~цілі на\~суму 41000,00\~грн.,\~зі строком\~користування 12 місяців, шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. Умовами договору\~визначений поточний\~рахунок №\~ [NUMBER] у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Крім того,\~відповідач підтвердив,\~що він\~акцептує Публічну\~пропозицію АТ\~«ТаскомБанк» на\~укладання Договору\~про комплексне\~банківське обслуговування\~фізичних осіб\~(розміщені\~на сайті\~https://tascombank.ua) на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднується до умов договору. Також надавав згоду, що заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами договору. Також відповідач\~підтвердив,\~що ознайомлений\~з умовами\~ДКБО,\~Тарифами,\~Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірник у мобільному додатку. Проте до матеріалів позовної заяви позивачем не було долучено ні Публічної пропозиції, ні Тарифів, ні Правил користування електронним платіжним засобом, ні Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, а також Паспорту споживчого кредиту, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості дослідити: строк кредитування, розмір становлених процентів за користування кредитом, умови пролонгації договору (за наявності). Згідно з\~п.п.\~10,\~12,\~14,\~15\~заяви-договору,\~відповідач ознайомлений\~з тим,\~що процентна\~ставка фіксована\~та не\~може бути змінена без згоди\~позичальника.\~Проценти нараховуються\~за кредитом\~щомісячно на\~суму залишку\~заборгованості на кінець\~кожного дня\~за методом факт/факт\~та сплачуються\~щомісячно в\~складі обов`язкового\~мінімального платежу. Також \~відповідач погоджується,\~підтверджує та\~розуміє встановлену схему\~погашення кредитного\~ліміту, що передбачає\~обов`язковий щомісячний\~платіж. Особі повідомлено\~про орієнтовну\~реальну процентну\~ставку за\~кредитом -\~43,96%,\~загальну вартість\~кредиту,\~що становить 600,57 грн. та 240226,94 грн. (в залежності від строку користування та максимальної суми кредиту). Сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється через щомісячний платіж, з урахуванням змін передбачених тарифами банку. Факт отримання\~коштів позичальником\~підтверджується випискою по\~особовому рахунку за період\~з 07.10.2021\~року по 07.05.2025 року (а.с. 29-63) та не заперечується відповідачем. З приводу тіла кредиту, то слід відзначити, що в Заяві-договорі відповідач просив встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 41000,00 грн. шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в Мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. Разом з тим, у виписці по особовому рахунку вказується вже сума в розмірі 47181,65 грн. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 554/4300/16-ц. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що тіло кредиту складає лише 41000,00 грн. Жодних належних доказів щодо підтвердження свого твердження відповідачем суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість по тілу кредиту складає 47181,65 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Отже,\~ [PERSON] користувався коштами, про що свідчить виписка по рахунку, однак не виконав взяті на себе зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Згідно з\~розрахунком заборгованості\~по кредитному\~договору №002/11993842-СК_SB від 07.10.2021\~року,\~наданого позивачем, слідує,\~що станом на 07.05.2025\~року заборгованість\~відповідача становить 75810,51 грн.,\~з яких: 47181,65\~грн.\~-\~заборгованість по\~тілу кредиту\~(в\~т.ч.\~прострочена),\~28628,86\~грн.\~-\~заборгованість по відсотках (в\~т.ч.\~прострочені) (а.с. 64-66). Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, лише констатує суму заборгованості, визначену позивачем. Тобто, вказаний розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин та наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом, а отже не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами, на що вказує ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача, що у Заяві-договорі не зазначено точну відсоткову ставку по кредиту, яка була узгоджена сторонами, а вказана орієнтовна річна ставка за кредитом не встановлює право банку нараховувати заборгованість за відсотками. За таких обставин, позивачем не доведено існування заборгованості з боку відповідача по процентам за користування кредитом, тому вказана сума (28628,86 грн.) не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Суд звертає увагу, що кредитний договір не розірваний, не змінений, не визнаний судом недійсним, а тому повинен виконуватись його сторонами в силу ст. 204 ЦК України,\~жодного судового\~рішення,\~яким було\~би визнано\~недійсним кредитний договір, не існує. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором [PERSON] на виконання умови договору здійснив часткову оплату за договором. Разом з тим, у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене частково, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 47181,65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 1507,21 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62,23%). На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial