Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У серпні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 127 400, 00 грн та витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 2 481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.03.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі Позивач) та [PERSON] (далі Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9722320. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.07.2021 року о 18 год. 40 хв. в м. Біла Церква по бул. Олександрійському 66, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (далі Відповідач) та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2021 року по справі №357/9129/21, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України чим останній скоїв адміністративні правопорушення передбачені ст. 130, ст. 124 КУпАП. Страховик пошкодженого автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », - ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» - звернулося до Страховика - Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9722320 від 18.03.2021 року. Так, на підставі страхового акту №215/037/014749/21/1 потерпілому, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмір 127 400 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір виплаченого Позивачем страхового відшкодування за Полісом №АР/9722320 від 18.03.2021 року потерпілому, склав: 127400 грн. 00 коп. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас, як вбачається з Постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2021 року по справі №357/9129/21, Відповідач на час скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, керував забезпеченим транспортним засобом «Toyota» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в стані алкогольного сп`яніння. З огляду на вищезазначене, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АР/9722320 від 18.03.2021 року. З метою досудового врегулювання спору Відповідачеві було направлено Претензією про відшкодування збитків в порядку регресу. Ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, а відтак, Позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності № АР/9722320 від 18.03.2021 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2022 р. головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 29 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Судом 15.11.2022 р. за вх..№40542 отримано клопотання, в якому представник відповідача адвокат Рашкова В. В. просила долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що ознайомившись з доданими до позовної заяви копіями документальних доказів підтвердження суми стягнення відповідач звертає увагу суду на те, що частина додатків - є нечитабельними, інша частина доказів не є достатніми та такими, що обґрунтовують заявлену суму відшкодування. Так згідно заяви про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК УНІКА» - страховика потерпілого зазначено, що ними здійснено страхове відшкодування в розмірі 176052, 83 грн, згідно страхового акту СК «Уніка» сума страхового відшкодування склала 176052,83 грн, однак не вказано в даному акті які ж саме відновлювальні роботи були проведені та які статті витрат на відновлювальні роботи включені до даного розрахунку суми страхового відшкодування. Доданий до позову звіт про визначення вартості матеріального збитку не підписаний, тому не зрозуміло ким складений, та не можу розцінюватись як належний доказ розрахунку витрат. Акт огляду транспортного засобу підписаний лише [PERSON] та проводився без присутності учасників ДТП, тому не є об`єктивним доказом наявності саме зазначених у ньому пошкоджень.?Додані до позовної заяви докази розміру заподіяних збитків не містять чіткого і достовірного відтворення реально завданої шкоди, не зрозуміло чому із заявленої суми страхового відшкодування у розмірі 176052,83 грн. позивачем було сплачено 127400 грн. Що дає підстави для висновку про завищену суму страхового відшкодування. З іншого боку під час проведення огляду пошкодженого автомобіля та складення звіту, та кошторису щодо виявлених пошкоджень відповідач не повідомлявся та не був присутнім під час складення даних документів. Не надано жодного рахунку фактури із СТО про проведення відновлювального ремонту,\~ не надано акту виконаних робіт по проведенню заміни складових частин пошкодженого ТЗ, не проведено автотоварознавче експертне дослідження по відновлювальному ремонту пошкоджених транспортних засобів. Тобто, позивачем не визначено розмір заподіяних збитків та не надано суду належних доказів, які\~ могли б дійсно свідчити про завдані збитки, їх розмір та законний порядок відшкодування. Окрім того, згідно чинного законодавства розмір відшкодування, яке підлягає виплаті особою, винною у заподіянні шкоди, може бути зменшено за умови наявності вини потерпілого та її ступеня, а також враховуючи матеріальне становище особи, винної у заподіянні шкоди. Просила врахувати, що відповідач з 2018 року офіційно не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей та допомагає батькам пенсіонерам. Сума відшкодування не є прийнятною та може значно ускладнити становище відповідача. Представник позивача Гермаш С. М. направив до суду відповідь на відзив, яка була зареєстрована канцелярією суду 22.11.2022 р. за вх..№41440, в якій зазначив, що посилання відповідача, викладені у відзиві, вважає необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року витребувано у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (адреса: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, 04080) оригінали доданих до позовної заяви додатків, а саме: довіреність №2538, заяву №30614 на виплату страхового відшкодування, страховий акт №00444776, заяву про подію №00444776 з додатками (схема, протокол), акт огляду транспортного засобу, калькуляція, бюлетень авто товарознавця, рахунок від 20.07.2021 року на суму 176 052,83 грн., експертний висновок/звіт про вартість пошкодженого майна, платіжне доручення №236455, страховий акт, договір про врегулювання, платіжне доручення №20159, звіт про визначення вартості матеріального збитку для огляду в судовому засіданні. Судом 31.01.2023 р. за вх..№4035 отримано від позивача витарувані ухвалою суду від 02.12.2022 р. документи. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року призначено\~ по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. Судом 08.04.2025 р. за вх..№18775 отримано висновок експерта від 19.03.2025 р. №26336/23-54 та матеріали цивільної справи №357/6565/22. Ухвалою від 10 квітня 2025 року провадження по справі поновлено та призначено судове засідання на 15 травня 2025 року. Судові засідання у справі неодноразово були відкладені за клопотанням представника відповідача, останнього разу до 25 листопада 2025 року. Позивач в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Судом 04.11.2025 р. за вх..№64108 отримано заяву, в якій представник позивача Гермаш С. М. просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяви та клопотання до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені про дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року у справі №357/9129/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно із ч. 2 ст. 36 КУпАП, застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. З даної постанови вбачається, що згідно із протоколом, 18 липня 2021 року о 18:40 год. в м. Біла Церква по бул. Олександрійському, 66, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota, д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, недотримався безпечної дистанції та інтервалу, у разі чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований на парковці поблизу магазину «Аврора». Внаслідок цього автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.\~ Вказаним, [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Відповідно до протоколу, 18 липня 2021 року о 18:40 год. в м. Біла Церква по бул. Олександрійському, 66, водій [PERSON] , керував транспортним засобом Toyota, д.н.з. [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився, у встановленому законом порядку, у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 168 від 18 липня 2021 року. Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 0,44 проміле. Водія було відсторонено від керування, шляхом передачі керування тверезому водію. Вказаним, [PERSON] порушив вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 18.10.2021 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota» державний реєстраційний номер [NUMBER] \~ станом на дату настання ДТП була забезпечена в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9722320. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] »\~ станом на дату настання ДТП була забезпечена в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» , що підтверджується сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №245003/4093/0002355 від 12.03.2021 р. 10.08.2021 р. ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулася до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою №30614 на виплату страхового відшкодування. Відповідно до Ремонтної калькуляції № 00444776 від 28.07.2021,\~ вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. « [NUMBER] », з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, складає 180479,88 грн. На підставі страхового акту №215/037/014749/21/1 потерпілому, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмір 127 400 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №20159 від 28.10.2021 року. 20.01.2022 р.\~ ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було направлено [PERSON] вимогу про виплату грошових коштів. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом наголошував на тому, що станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Так, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, оскільки зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.09.2015р. по справі № 6- 284цс15; постанові ВСУ від 23.03.2016 р. по справі № 6-2598цс15. Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач вважає, що у нього виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до водія, який завдав збитки. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарозначвої експертизи від 19.03.2025 р. за №26336/23-54, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.07.2021, складала 226082,65 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.\~ Відповідно до ст. 27 Закону України ,,Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Таким чином, регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Згідно роз`яснень, викладених в п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України) ». Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування», якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. З страхового акту №215/037/014749/21/1 вбачається, що розрахована сума страхового відшкодування складає 173 452,83 грн, на підставі умов Договору про врегулювання\~ 127400,00 грн. Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи винність відповідача у настанні вищевказаної ДТП, порушення останнім обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 127400,00 грн, тому позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач просив\~ застосувати положення 4 ст. 1193 ЦК України, та врахувати його матеріальне становище,\~ а саме, що він з 2018 року офіційно не працює, не має стабільного доходу, має на утриманні двох дітей. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 Постанови № 4 від 1 березня 2013 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності порівняно із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі. Відповідачем не надано жодного доказу щодо його скрутного матеріального становища, відсутні докази, які б могли свідчить про наявність винятковості у обставинах життя відповідача, що перешкоджало б відшкодуванню шкоди в повному розмірі або поставить у тяжке матеріальне становище. Той факт, що відповідач не працює та має на утриманні дітей, не є винятковою обставиною. Окрім того, безумовною умовою застосування приписів частини четвертої статті 1193 ЦК України є не лише наявність винятковості обставин справи, але й те, що відшкодування шкоди у повному розмірі або неможливе, або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Жодних доказів на підтвердження того, що задоволення позову у повному обсязі неможливе, або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище, у матеріалах справи не містяться, не має будь-яких доказів щодо матеріального становища відповідача та неможливості відшкодування ним спричиненої шкоди у повному обсязі, або того, що таке відшкодування поставить його у тяжке матеріальне становище. Частиною першою, шостої\~ статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачається підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved