Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-01 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 25220,00 грн за кредитним договором № 3631690424 від 12.04.2024 (далі кредитний договір), з яких 4000,00 грн основний борг та 21220,00 грн проценти за користування кредитом, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед позивачем. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо особливостей споживчого кредитування. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів. Ухвалою від 08.08.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від АТ КБ "ПриватБанк". Відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 3631690424 від 12.04.2024 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 4000,00 грн на 360 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 2,2% за кожен день користування кредитом. Відповідач отримала обумовлені кредитним договором кошти 12.04.2024 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказала кредитору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено 12.04.2024 та введено відповідачем того ж дня. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем 12.04.2024 о 15:45 з використанням одноразового ідентифікатора d4c7wb0q0. Договір про надання грошових коштів у позику підписано представником позивача 12.04.2024 о 15:46:06 кваліфікованим електронним підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, складений станом на 17.07.2025. Відповідно до цього розрахунку позивачем заявлено заборгованість у сумі 25220,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за тіло кредиту та 21220,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками. За період з 12.04.2024 по 22.04.2024 (10 днів) нараховано проценти за ставкою 2,2% в день у розмірі 880,00 грн. За період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (119 днів) нараховано проценти за ставкою 1,5% в день у розмірі 7140,00 грн. За період з 21.08.2024 по 17.07.2025 (330 днів) нараховано проценти за ставкою 1,0% в день у розмірі 13200,00 грн. Загальна сума нарахованих процентів за розрахунком позивача складає 21220,00 грн. Проте, суд зазначає таке щодо періоду нарахування процентів. Згідно з умовами кредитного договору № 3631690424 від 12.04.2024, встановлено строк кредитування 360 днів. Відповідно, дата закінчення строку кредитування становить 07.04.2025. Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023) у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Вказаний кредитний договір укладено 12.04.2024, тобто після набрання чинності вказаною законодавчою забороною. В матеріалах справи відсутній додатковий договір про продовження строку кредитування. За таких обставин нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору є безпідставним. Відповідно, проценти підлягають нарахуванню виключно за період з 12.04.2024 по 07.04.2025 (360 днів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 викладено правову позицію, згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. За період з 12.04.2024 по 22.04.2024 (10 днів) при ставці 2,2% сума процентів складає 880,00 грн (4000 ? 10 ? 2,2% = 880). За період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (119 днів) при ставці 1,5% сума процентів складає 7140,00 грн (4000 ? 119 ? 1,5% = 7140). За період з 21.08.2024 по 07.04.2025 (229 днів) при ставці 1,0% сума процентів складає 9160,00 грн (4000 ? 229 ? 1,0% = 9160). Загальна сума процентів за період строку кредитування становить 17180,00 грн (880 + 7140 + 9160 = 17180). Загальна заборгованість складає 21180,00 грн (4000 + 17180 = 21180). Згідно з інформацією, наданою на виконання ухвали суду, встановлено, що кошти у сумі 4000,00 грн було перераховано 12.04.2024 о 15:46 на картку № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Перерахування здійснено товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" на виконання договору № 160523/1 від 16.05.2023, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ", предметом якого є надання послуг з перерахування коштів. Номер транзакції 1393007240, статус операції "Успіх", що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" від 25.07.2025 № 7/13386. Факт отримання відповідачкою суми позики також підтверджено відповіддю акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Відповідач, отримавши кредитні кошти, була зобов`язана в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Судом встановлено, що відповідачем не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2 У даному випадку кредитний договір укладено 12.04.2024, тобто в період дії перехідних положень, коли максимальна процентна ставка складала 2,5% в день. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 2,2% в день була правомірною на момент укладення договору, оскільки не перевищувала встановлене законодавством обмеження. Позивачем у розрахунку заборгованості застосовано процентну ставку 2,2% в день за період з 12.04.2024 по 22.04.2024, що відповідає умовам договору та є правомірним. За наступні періоди позивачем застосовано знижені процентні ставки відповідно до законодавчих обмежень, що діяли на відповідні дати, а саме 1,5% в день за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 та 1,0% в день за період з 21.08.2024 по 17.07.2025, що є правомірним та здійснено на користь позичальника. Перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд встановив, що він є арифметично правильним за методикою нарахування, проте підлягає коригуванню щодо періоду нарахування процентів. Нарахування процентів здійснено за фіксованими ставками відповідно до умов договору з урахуванням законодавчих обмежень, що діяли на відповідні періоди. Базою для нарахування процентів є сума основного боргу 4000,00 грн. З урахуванням виключення періоду після закінчення строку кредитування, за період з 12.04.2024 по 22.04.2024 (10 днів) при ставці 2,2% правомірно нараховано 880,00 грн. За період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (119 днів) при ставці 1,5% правомірно нараховано 7140,00 грн. За період з 21.08.2024 по 07.04.2025 (229 днів, до закінчення строку кредитування) при ставці 1,0% правомірно нараховано 9160,00 грн. Загальна сума процентів, що підлягає стягненню, складає 17180,00 грн. Загальна заборгованість з урахуванням основного боргу складає 21180,00 грн. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4000,00 грн та процентів у розмірі 17180,00 грн, разом 21180,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог у сумі 4040,00 грн (різниця між заявленими процентами 21220,00 грн та стягнутими процентами 17180,00 грн) слід відмовити як безпідставних. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимоги на суму 25220,00 грн, судом задоволено вимоги на суму 21180,00 грн. Відповідно, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 2034,45 грн, що є пропорційним стягуваній судом суми боргу з урахуванням заявленого розміру позовних вимог. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд зазначає таке. Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 4199,00 грн. Решта витрат на правничу допомогу у сумі 801,00 грн (5000,00 - 4199,00 = 801,00) покладається на позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial