Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач \~ [PERSON] \~звернувся \~до суду\~з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON] . Під час перебування в шлюбі сторони проживали у двох кімнатах в гуртожитку по [ADDRESS] . Та одночасно стали пайовиками у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] . Працівником ВАТ «ВПЗ» був батько [PERSON] - [PERSON] батько, який і допоміг отримати можливість увійти до числа «пайовиків». Оскільки сім`я складалася з трьох осіб, то відповідно вони мали право претендувати на отримання двокімнатної квартири. Тому були пайовиками щодо квартири [ADDRESS] . Замовником будівництва у відповідності до договору від 15.11.1995 року зазначена колишня дружина - [PERSON] . За п.12. Договору зобов`язалися звільнити кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] . В 1997 чи 1998 році було подано позов про розірвання шлюбу до Замостянського районного суду. Після розірвання шлюбу у квартирі залишились проживати [PERSON] та спільна донька [PERSON] . На час прийняття судом рішення про розірвання шлюбу свідоцтво про право власності на квартиру [PERSON] ще видано не було. Таке свідоцтво було видано [PERSON] після введення будинку в експлуатацію та завершення виконання робіт по будинку. Дім було здано в експлуатацію в 1999 році, свідоцтво про право власності отримано [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.06.2002 року №934. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу заведена спадкова справа № 21/2022. До складу спадщини входить житлова квартира [ADDRESS] . Оскільки свідоцтво про право власності на квартиру було отримано спадкодавцем після розірвання шлюбу, то позивач не може отримати свідоцтво на частку у спільному майні подружжя у нотаріуса, який веде спадкову справу. Оскільки колишня дружина позивача померла, а питання про поділ майна не вирішено за її життя, то такий позов позивач подає до спадкоємців власниці майна як до правонаступників у спірних правовідносинах, а саме у відносинах щодо володіння майном. Відповідно до норм ст. 44 КпШС, шлю вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Як слідує з Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 13.10.1997 року, отже саме з цієї дати шлюб між ними вважається припиненим. На підставі договору № 22 від 15.11.1995 року було визначено загальну вартість будівництва - 29000000 крб. та було внесено аванс. В подальшому вносилися платежі. Квитанції про сплату внесків у позивача відсутні, так як залишилися у спадкодавці відповідачів після розірвання шлюбу. Але однозначно до прийняття Вінницькою міською радою рішення про передачу квартири у власність [PERSON] було надано довідку про сплату внеску в повному обсязі. За наявності заборгованості вона не могла б отримати квартиру у власність. Просив суд, визнати за [PERSON] право власності на частку житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м., житловою 27,4 кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що покійна [PERSON] була її донькою, а [PERSON] - її зятем. За час їх шлюбу, вони спочатку проживали в гуртожитку та одночасно стали пайовиками у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] , так як її чоловік та батько [PERSON] - працював у ВАТ "ВПЗ" та допоміг увійти до числа "пайовиків". Оскільки її донька після школи вийшла заміж та родила дитину, вона немала ніякої освіти, ніде не працювала, а тому кошти за дану квартиру були повністю сплочені [PERSON] , який в той час і на даний час працював водієм тролейбуса та регулярно під час відпусток їздив за кордон на заробітки. Коли оформлялось свідоцтво про власність в 2002р., було виявлено незначний борг по квартирі в районі 1000 грн., які були сплочені нею особисто, бо [PERSON] і їх немала для сплати, бо ніде не працювала. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала, щодо їх задоволення. 12.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що [INFO] померла дружина відповідача [PERSON] [PERSON] , свідоцтво про смерть видане Вінницьким відділом ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально західного міжрегіонального управління МЮ (м. хмельницький) а/з № 237. Шлюб з [PERSON] був зареєстрований 07.07.2020 року, свідоцтво про шлюб видане Вінницьким районним відділом ДРАЦС Центрально Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Хмельницький), а/з № 114. Шлюб розірваний 13.10.1997 року а/з № 804 відділу ДРАЦС Вінницького МУЮ, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. За свого життя дружина [PERSON] вчинила заповіт, яким квартиру [ADDRESS] заповіла своєму чоловіку [PERSON] [INFO] , 05.11.2020 року заповіт посвідчений Подолян О.О. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі за № 2806, вчинена реєстрації заповіту номер у спадковому реєстрі 66698050, що підтверджується витягом про реєстрацію спадковому реєстрі. Після смерті дружини відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . У визначений законом строк 23 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ясінської О.М. із заявою про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 70077714, дата реєстрації 22 грудня 2022 року. Право власності на спадкову квартиру [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 05.09.2002р. №131, видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.06.2002р. № 934. Пунктом першим зазначеного рішення виконкому вирішено оформити право власності на квартири в II черзі 120 квартир/200-квартирного житлового будинку [ADDRESS] такому підприємству : Відкритому акціонерному товариству «Вінницький підшипниковий завод» на квартиру номер [ADDRESS] , житловою площею 27.4 кв.м., загальною площею 46.3кв.м. Пунктом другим зазначеного рішення було вирішено оформити право власності на квартири в II черзі 120 квартир/200-квартирного житлового будинку [ADDRESS] таким громадянам: п.п. 2.1. [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] (копія рішення додана позивачем до позовної заяви). 15 листопада 1995 року між [PERSON] як Забудовником та Головою правління ВАТ ВПЗ, як Замовником, був укладений Договір №22 про надання права [PERSON] бути забудовником до закінчення будівництва виділеної квартири в кількості 2 кім. в 200-квартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до пункту першого Договору Забудовник перераховує 15% авансу від договірної ціни, діючої на момент укладення Договору з розрахунку за 1 м. кв. загальної площі в сумі 29 000 000 крб. 15 листопада 1995 року , вартість 1 кв.м. загальної площі 3 975 000крб. 04.04.2002р. між [PERSON] та ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» була укладена Додаткова угода №22-а до договору №22 від 15.11.1995р. та №22а від 12.05.1999р. (додаткові угоди) про розстрочку розрахунку за виконані будівельні роботи в 200-кв.будинку [ADDRESS] , відповідно до якого ВАТ «ВПЗ» та [PERSON] з метою виконання договору №22 від 1995 року з метою термінової передачі документів в міську раду і оформлення свідоцтва про право власності на житло забудовнику 200-кв. будинку по [ADDRESS] . Пунктом першим додаткової угоди [PERSON] підтверджуючи свою заборгованість перед підприємством в сумі 1143 грн. зобов`язується оплачувати розстрочку суми боргу шляхом щомісячних внесків готівкою в касу підприємства рівними частинами. Листом Вінницького підшипникового заводу від 21.08.2002 року на ім`я голови виконкому Вінницької міської ради було повідомлено, що при будівництві 200 квартирного будинку (ІІ черга 120 квартир, з 81 ої квартири по 120 квартиру) по [ADDRESS] державні кошти не залучались. Також, черговим листом заводу від 17.06.2002 року міськвиконком повідомлявся, що будинок [ADDRESS] «зданий ще в 1999 році і він був заселений з метою притягнення жильців до будівництва. Процедура взаєморозрахунків залишилась до цього часу». Заявою від 2002 року на ім`я голови Вінницького міськвиконкому Герей М.В. просила прийняти документи для затвердження на засіданні виконкому і визнати її власником двокімнатної квартири на 1-му поверсі по [ADDRESS] згідно договору № 22 від 15.11.1995 року. [PERSON] повністю розрахувалась за 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом укладення додаткової угоди № 22-а від 22.11.2001 року про надання розстрочки по заборгованості за виконанні заводом будівельно монтажні роботи, що підтверджується довідкою виданою на ім`я [PERSON] за підписом Генерального директора ВАТ «ВПЗ», а останні проплати за квартиру [PERSON] здійснила 26.01.2006 року як погашення боргу забудовника за квартиру в 200 кв. будинку, що підтверджується рахунком - фактрурою № 2 від 26.01.2006 року. Свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку було видано виконкомом Вінницької міської ради на ім`я [PERSON] 05.07.2002 року державна реєстрація права власності здійснена 29.03.2006 року. 11.04.2006 року [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Отже, в період з дати ухвалення договору між ВАТ «ГПЗ» та [PERSON] 15.11.1995 року до дати розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та [PERSON] 13.10.1997 року оплата дольового будівництва квартири [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) зі спільного бюджету подружжя не здійснювалась, тому квартира [ADDRESS] не є спільним майном подружжя. З наведених обставин та доданих доказів, вбачається, що [PERSON] у відповідності з умовами укладеного договору та додаткових угод між нею та ВАТ «ВПЗ» за особисті кошти в період з 04.04.2002 року (дата укладення додаткової угоди № 22-а про розстрочку за виконанні будівельні роботи між [PERSON] та ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» та до 29.03.2006 року (дата державної реєстрації права власності) побудувала квартиру [ADDRESS] ). Крім того, шлюб між [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений 29.09.1990 року, а 13.10.1997 року шлюб було розірвано рішенням суду, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, а/з № 804 відділу ДРАЦС Вінницького МУЮ. Перебуваючи в шлюбі, подружжя спочатку винаймало житло по [ADDRESS] , де в 1991 році у них народилась дочка [PERSON] - третя особа за даним позовом. Потім сім`ї було надано житло кімната № [NUMBER] в гуртожитку Вінницького трамвайно тролейбусного управління за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з трудовими відносинами позивача [PERSON] , який там працював водієм. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили в 1995 році, [PERSON] з дитиною повернулась на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] залишився працювати в ВТТУ, залишився проживати в кімнаті [ADDRESS] , пізніше зареєстрував повторний шлюб, д е в шлюбі народилось двоє дочок. [PERSON] до шлюбу і до свого захворювання працювала на ДПЗ 18 м. Вінниці. Тому твердження позивача про те, що позивач [PERSON] та дружина [PERSON] проживали у двох кімнатах гуртожитку по [ADDRESS] та одночасно стали пайовичками у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] є безпідставним, оскільки позивач [PERSON] ніколи не проживав, не був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . 15.11.1995 року між [PERSON] як забудовником та головою ВАТ ВПЗ був укладений договір № 22 про надання права [PERSON] бути забудовником спірної квартири. Доєднана позивачем [PERSON] до позовної заяви копія даного договору є сфальсифікованою, оскільки в графі «забудовник», крім підпису [PERSON] та розшифрування її підпису шляхом написання повного прізвища з ініціалами, міститься другий, інший підпис без розшифрування підпису, без написання повного прізвища з ініціалами підписника. В оригіналі договору, що зберігся у [PERSON] відсутній другий підпис в графі «забудовник», тому зазначений доказ, наданий позивачем є недопустимим доказом у відповідності до ч.1 ст. 78 ЦПК України та не підтверджує обставин, зазначених в позовній заяві. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, надала суду пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] , просить позов задовольнити. 06.06.2025 року на адресу суду надійшли її письмові пояснення як третьої особи, де вона вказала, що наскільки пам`ятає, з врахуванням року народження, перше житло де вона проживала з батьками - це кімната гуртожитку тролейбусного ДЕПО за адресою: [ADDRESS] . Батьки проживали разом. Орієнтовно кінець весни початок літа 1998 року вона разом з батьками почала проживати у квартирі [ADDRESS] . До першого класу її водив батько у СЗОШ № 29, що територіально є найближчою до будинку. Протягом 1998/1999 навчального року батьки проживали разом. Батько почав проживати окремо в 1999році , коли вона уже навчалась у другому класі, повернувшись проживати до кімнати в гуртожитку тролейбусного ДЕПО за адресою: [ADDRESS] . Після 2000 року батько одружився та в подальшому у нього народилось 2 доньки, перша в 2002 році. Вказала, що скільки себе пам`ятає, мати [PERSON] не працювала на ГПЗ 18. На цьому підприємстві працювали дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . Відомо, що бабуся, дідусь, мати та тітка були зареєстровані у квартирі по [ADDRESS] . Дана квартира була двокімнатною. Саме у зв`язку з тим, що мати мала дитину та власну сім`ю, бабуся та дідусь посприяли, як працівники ГПЗ 18 у отриманні можливості стати їй співзабудовником будинку [ADDRESS] . В даному випадку саме мати підписувала договір № 22 від 15.11.1995 року в якому зазначена як забудовник щодо виділеної 2-х кімнатної квартири. Мати отримала змогу на укладення договору на підставі постанови правління заводу і профкому, протоколів № 9 від 09.09.1995 року та № 10 від 27.09.1995 років. Зважаючи, що вона в трудових відносинах не перебувала, очевидно, що прийняттю такого рішення сприяли її батьки, які працювали на ГПЗ. Також, скільки пам`ятає, мати не працювала навіть на перших роках її шкільного життя. Тому забезпечував сім`ю коштами батько. Він працював водієм тролейбуса, також періодично, отримував відпустки та їздив за кордон на короткотривалі заробітки. Реальним годувальником сім`ї був саме батько. Також, повідомляє, що мати зловживала алкоголем, в результаті чого з часом вона не могла з нею проживати. Десь у 2004 2005 роках з матір`ю почав проживати відповідач [PERSON] і вони вдвох зробили її проживання там неможливим, так як влаштовували п`яні сварки. [PERSON] вимушено покинула своє житло, її прихистила бабуся [PERSON] . За сплином часу, а саме у 2019 році мати подала до суду позов, яким намагалася зняти її з реєстрації у зв`язку з тим, що вона не проживала в квартирі. Вважає, що даний позов було ініційовано насправді [PERSON] з метою продажу квартири ще за життя матері. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2021 року у справі №127/26997/19 у задоволені позову [PERSON] було відмовлено. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що ще будучи неповнолітньою [PERSON] була вимушена тимчасово (періодично) проживати у своєї баби, що тривало і після досягнення повноліття, оскільки таке було зумовлено неналежною (негативною) поведінкою її матері [PERSON] (зловживання алкоголем) і нестерпними умовами проживання в квартирі. Проте вона не втрачала інтересу до спірної квартири, час від часу з`являлась в квартирі, там залишались її речі, у вказаній квартирі зареєстрована донька [PERSON] [PERSON] . Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2021 року було залишено в силі Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.03.2021 року та Постановою Верховного суду від 23.09.2021 року у справі № 127/26997/19. Після подання позовної заяви відповідач [PERSON] одружився з матір`ю, та через кілька місяців після одруження оформив заповіт. Через рік після розгляду справи Верховним Судом мати померла. Відповідач [PERSON] з моменту знайомства з матір`ю робив увесь можливий комплекс дій для отримання права власності на квартиру по [ADDRESS] . Зокрема сприяв виникненню алкогольної залежності, витіснив неповнолітню дитину з помешкання, перервавши спілкування з матір`ю, розпочав судовий процес, спрямований на зняття [PERSON] та її новонародженої дитини з реєстрації з метою продажу квартири, одруження, складання на свою користь заповіту, смерть матері. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Матеріалами справи\~встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON] . 15 листопада 1995 року між [PERSON] як Забудовником та Головою правління ВАТ ВПЗ, як Замовником, був укладений Договір №22 про надання права [PERSON] бути забудовником до закінчення будівництва виділеної квартири в кількості 2 кім. в 200-квартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до пункту першого Договору Забудовник перераховує 15% авансу від договірної ціни, діючої на момент укладення Договору з розрахунку за 1 м. кв. загальної площі в сумі 29 000 000 крб. 15 листопада 1995 року , вартість 1 кв.м. загальної площі 3 975 000крб. Пунктом 12 вище вказано договору [PERSON] зобов`язалась звільнити кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.15-17). Право власності на спадкову квартиру [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 05.09.2002р. №131, видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.06.2002р. № 934 (а.с.18-20,76). [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть видане Вінницьким відділом ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально західного міжрегіонального управління МЮ (м. хмельницький) а/з № 237 (а.с.8). Шлюб [PERSON] з [PERSON] був зареєстрований 07.07.2020 року, свідоцтво про шлюб видане Вінницьким районним відділом ДРАЦС Центрально Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Хмельницький), а/з № 114 (а.с.72). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 13.10.1997 року а/з № 804 відділу ДРАЦС Вінницького МУЮ, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб(а.с.10). За свого життя [PERSON] вчинила заповіт, яким квартиру [ADDRESS] заповіла своєму чоловіку [PERSON] [INFO] , 05.11.2020 року заповіт посвідчений Подолян О.О. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі за № 2806, вчинена реєстрації заповіту номер у спадковому реєстрі 66698050, що підтверджується витягом про реєстрацію спадковому реєстрі (а.с. 73-74). 04.04.2002р. між [PERSON] та ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» була укладена Додаткова угода №22-а до договору №22 від 15.11.1995р. та №22а від 12.05.1999р. (додаткові угоди) про розстрочку розрахунку за виконані будівельні роботи в 200-кв.будинку [ADDRESS] , відповідно до якого ВАТ «ВПЗ» та [PERSON] з метою виконання договору №22 від 1995 року з метою термінової передачі документів в міську раду і оформлення свідоцтва про право власності на житло забудовнику 200-кв. будинку по [ADDRESS] . Пунктом першим додаткової угоди [PERSON] підтверджуючи свою заборгованість перед підприємством в сумі 1143 грн. зобов`язується оплачувати розстрочку суми боргу шляхом щомісячних внесків готівкою в касу підприємства рівними частинами (а.с.111-112). Листом заводу від 17.06.2002 року міськвиконком повідомлявся, що будинок [ADDRESS] «зданий ще в 1999 році і він був заселений з метою притягнення жильців до будівництва. Процедура взаєморозрахунків залишилась до цього часу». Заявою від 2002 року на ім`я голови Вінницького міськвиконкому [PERSON] просила прийняти документи для затвердження на засіданні виконкому і визнати її власником двокімнатної квартири на 1-му поверсі по [ADDRESS] згідно договору № 22 від 15.11.1995 року (а.с.123). Згідно довідки від 26.01.2006 року ВАТ Вінницький підшипниковий завод, заборгованості у [PERSON] за квартиру в 200-кв. будинку по [ADDRESS] немає (а.с.70). У вирішенні цього спору належить застосувати норми Цивільного кодексу України, КпШС України, Закону України «Про власність», які регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення. За нормами вказаного законодавства, зокрема, відповідно до статті 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за діть-ми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Згідно із нормами статті 28 КпШС у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до норм ст. 44 КпШС, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. У даному випадку, як слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 13.10.1997, отже саме із цієї дати шлюб між ними вважається припиненим. 15 листопада 1995 року між [PERSON] як Забудовником та Головою правління ВАТ ВПЗ, як Замовником, був укладений Договір №22 про надання права [PERSON] бути забудовником до закінчення будівництва виділеної квартири в кількості 2 кім. в 200-квартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до пункту першого Договору Забудовник перераховує 15% авансу від договірної ціни, діючої на момент укладення Договору з розрахунку за 1 м. кв. загальної площі в сумі 29 000 000 крб. 15 листопада 1995 року, вартість 1 кв.м. загальної площі 3 975 000крб. Право власності на спадкову квартиру [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 05.09.2002р. №131, видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.06.2002р. № 934 (а.с.18-20,76). Отже після укладення договору 15.11.1995 року і до моменту розлучення 13.10.1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі і відповідно вносили плату за спірну квартиру. 04.04.2002р. між [PERSON] та ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» була укладена Додаткова угода №22-а до договору №22 від 15.11.1995р. та №22а від 12.05.1999р. (додаткові угоди) про розстрочку розрахунку за виконані будівельні роботи в 200-кв.будинку [ADDRESS] , відповідно до якого ВАТ «ВПЗ» та [PERSON] з метою виконання договору №22 від 1995 року з метою термінової передачі документів в міську раду і оформлення свідоцтва про право власності на житло забудовнику 200-кв. будинку по [ADDRESS] . Пунктом першим додаткової угоди [PERSON] підтверджуючи свою заборгованість перед підприємством в сумі 1143 грн. зобов`язується оплачувати розстрочку суми боргу шляхом щомісячних внесків готівкою в касу підприємства рівними частинами (а.с.111-112). Тобто станом на 04.04.2002 року заборгованість [PERSON] за спірну квартиру становила 1143 грн. Відповідно до пункту першого Договору Забудовник перераховує 15% авансу від договірної ціни, діючої на момент укладення Договору з розрахунку за 1 м. кв. загальної площі в сумі 29 000 000 крб. 15 листопада 1995 року, вартість 1 кв.м. загальної площі 3 975 000крб (а.с.15-17). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 05.07.2002 року № 131, загальна площа квартири [ADDRESS] , становить 46,2 кв.м., житлова площа 27,4 м.кв. (а.с.76). Оскільки, загальна площа квартири становить 46,2 кв.м., вартість 1 кв.м. загальної площі 3 975 000крб, а станом на 04.04.2002 року заборгованість [PERSON] за спірну квартиру становила 1143 грн., відповідно суд приходить до висновку що сума пайового внеску за дану квартиру подружжям [PERSON] було внесено під час шлюбу . Борг же в сумі 1143 грн. який було виявлено в 2002р. під час отримання свідоцтва про власність, на думку суду, є незначним та на спірні правовідносини та юридичний статус житла не впливає. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах; внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном; поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений, якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення; відповідно до п. 43 Примірного статуту ЖБК з часу набрання законної сили рішенням суду про поділ квартири колишній із подружжя визнається членом кооперативу, тому суд не повинен покладати обов`язок на ЖБК на прийом цього подружжя до кооперативу; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. За правилами статті 22 КпШС України (чинним, на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно вимог статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. За правилами статей 145 і 146 ЖК України члени сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Члени сім`ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найм, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. До членів сім`ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між членом кооперативу і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені частиною п`ятою статті 144 цього Кодексу. Поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною/чоловіком допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру, крім [PERSON] , яка завершила сплату внесків (майже 3 роки перебуваючи у шлюбі з [PERSON] ) за рахунок спільного бюджету сторін, тому у останнього виникло право спільної власності на квартиру. Відповідно до Закону Української РСР «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало його реєстрації, тобто на момент набуття права власності на кооперативну квартиру законодавство не передбачало ні видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обов`язкової державної реєстрацію права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №755/12930/17, від 13 грудня 2023 року у справі № 161/10959/21). Дане\~узгоджується з\~постановою \~Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 року. Враховуючи вище викладене до прийняття Вінницькою міською рішення про передачу квартири у власність, а саме 27.06.2002 року [PERSON] було надано довідку про сплату внесків в повному обсязі. За наявності заборгованості вона б не змогла отримати квартиру у власність. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування спливу строку позовної давності, мотивована тим, що позивач [PERSON] з 1997 року після розірвання шлюбу з [PERSON] не приймав участь в будівництві житла, не цікавився проходженням коштів, які були оплачені подружжям [PERSON] до розірвання їх шлюбу, здачей будинку в експлуатацію, заселенням, оформленням права власності на квартиру, а згодом, через понад 27 років пред`явив вимогу про визнання права власності на частки квартири [ADDRESS] , що загалом суперечить його попередній поведінці і є недобросовісним. 26.11.2025 року надійшло заперечення від представника позивача щодо застосування строку позовної давності, мотивоване тим, що необхідність захищати своє право на частку спірної квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя виникло у позивача лише після смерті його колишньої дружини, що відбулося 16.12.2022 року та відкриття спадкової справи, оскільки житлова квартира, співвласником якого як один з подружжя є позивач набула статусу спадкового майна та, відповідно, підлягає поділу в порядку спадкування та подальшого відчуження спадкоємцями померлої належних їм часток. З вищенаведеного слідує висновок про те, що позивач, вважається таким, що довідався про порушення свого права власності на спільне сумісне майно подружжя після відкриття спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Стороною позивача у даному випадку не було допущено порушення встановленого законом трирічного строку позовної давності, тож підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності відсутні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved