Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

1. Стислий виклад позицій сторін. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ 25.09.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №104185322 (далі Договір), згідно умов якого відповідач отримав 5\~000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій. Відповідач підписав Договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Договором. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т і позивач має право вимоги до відповідача за Договором та просить стягнути зі [PERSON] 16\~033,00 грн, з яких: 4\~500,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 11\~033,00 грн заборгованість за сумою відсотків; 500,00 грн прострочена заборгованість за комісією, а також судові витрати по справі: 2\~422,40 грн судового збору, 8\~000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява з додатками подані через систему «Електронний суд». Заява сторони відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог та закриття провадження у справі (ас 48-55), згідно якої 10.02.2025 року представник відповідача звернувся до господарського суду із заявою від 05.03.2025 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] і ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрито провадження у даній справі, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, призначено арбітражного керуючого, заборонено боржнику вчиняти заходи, спрямовані на відчуження майна. 18.06.2025 року Господарський суд Волинської області ухвалив: - клопотання боржника про закриття провадження у справі про неплатоспроможність задоволено; - припинено процедуру реструктуризації боргів [PERSON] ; - скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.03.2025 року; - припинено повноваження арбітражного керуючого; - грошові вимоги кредиторів до [PERSON] , які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню; - провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] закрити. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що ТОВ у даній судовій справі не звернувся із своїми вимогами під час проходження [PERSON] процедури відновлення платоспроможності, вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені до боржника [PERSON] в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними. \~ \~ \~ \~За таких обставин, грошові вимоги ТОВ до відповідача вважаються повністю погашеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити і закрити провадження у справі. 2. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.09.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 38). \~ \~ \~ \~З ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 39), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою головуючої судді від 30.09.2025 року позовна заява ТОВ прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (ас 40-41), в якому оголошувалися перерви. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явилися. \~ \~ \~ \~21.10.2025 року представник ТОВ подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 57). Суд ухвалив: проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України,\~у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 01.12.2025 року - дата складення повного судового рішення. 3. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження. Дослідивши і\~об`єктивно\~оцінивши наявні\~у справі\~письмові докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення заяви\~по суті,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються вимоги\~позовної заяви,\~суд встановив\~наступне. В судовому засіданні встановлено, що 25.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит №104185322, згідно умов якого відповідач отримав 5\~000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій та таких умовах: - сума кредиту 5\~000,00 грн (п.1.2.); - кредит надається строком на 105 днів з 25.02.2024 року, який складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3.); - пільговий період складає 15 днів та завершується 11.03.2024 року (п.1.3.1.); - поточний період складає 90 днів з 12.03.2024 року по 09.06.2024 року (п.1.3.2.); - комісія за надання кредиту 500,00 грн (п.1.5.1.); - проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1\~125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом (п.1.5.2.); - проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10 350,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,30% за кожен день користування кредитом (п.1.5.3.); - процентна ставка фіксована (п1.6.). \~ \~ \~ \~Кредитні кошти надані позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] (п.2.1). Відповідач підписав Договір шляхом використання електронного підпису - одноразовим ідентифікатором 412175. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк, встановлений Договором. Встановлено, що 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т і позивач має право вимоги до відповідача за Договором та просить стягнути зі [PERSON] 16\~033,00 грн, з яких: 4\~500,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 11\~033,00 грн заборгованість за сумою відсотків; 500,00 грн прострочена заборгованість за комісією. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що представник відповідача звернувся до Господарського суду Волинської області із заявою від 05.03.2025 року про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] і ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрито провадження у даній справі, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, призначено арбітражного керуючого, заборонено боржнику вчиняти заходи, спрямовані на відчуження майна. 18.06.2025 року Господарський суд Волинської області ухвалив: - клопотання боржника про закриття провадження у справі про неплатоспроможність задоволено; - припинено процедуру реструктуризації боргів [PERSON] ; - скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.03.2025 року; - припинено повноваження арбітражного керуючого; - грошові вимоги кредиторів до [PERSON] , які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню; - провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] закрито. Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: Договором про споживчий кредит № 104185322 від 25.02.2024 року з додатками (ас 6-13), довідкою ТОВ «Мілоан» від 14.10.2024 року (ас 13зв), анкетою-заявою на кредит № 104185322 від 25.02.2024 року (ас 14), платіжним дорученням № 83596435 від 25.02.2024 року (ас 15), відомостями про щоденні нарахування та погашення (ас 15зв-16), випискою з особового рахунка за кредитним договором №104185322 від 25.02.2024 року (ас 17), витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року (ас 17зв), договором про відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року з додатками (ас 18-26), актом приймання-передачі реєстру боржників від 29.07.2024 року до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року (ас 27), платіжною інструкцією від 29.07.2024 року (ас 28), ухвалою Господарського суду волинської області від 18.06.2025 року у справі №903/146/25 (ас 51-55). 4. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4\~ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~та\~ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 1\~ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України). Крім того, суд зазначає наступне. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із\~статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Крім того, відповідно до положень статей 1077,1078\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082\~ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. За змістом наведених положень\~Закону\~боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 25.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) та [PERSON] укладено Договір, який підписаний його сторонами. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн, який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у Договорі умовах. Позивачем доведено, що [PERSON] \~було видано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн і за договором відступлення прав вимоги позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним Договором. Відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за Договором не виконав, чим допустив заборгованість. Відповідно до змісту статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав. Відповідно ч.6 ст.119 КУзПБ, з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його банкрутство не висунуто вимог. Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі N 922/928/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі N 607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Відповідно до змісту ухвали\~Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 у справі № 903/146/25 ТОВ\~не заявили свої вимоги до боржника [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за Договором від 25.02.2024 виникла до відкриття провадження у справі №903/146/25\~про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , а отже ухвала\~Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 року за результатами розгляду справи про неплатоспроможність поширюється на оспорювану заборгованість. Позивач не реалізував своє право на захист порушеного права на повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами станом на момент відкриття провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] , а відтак такі вважаються погашеними. Таким чином, оскільки ухвалою\~Господарського суду Волинської області від 18.06.2025 року у справі № 903/146/25, серед іншого, встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений\~Кодексом України з процедур банкрутства\~строк, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, тому вимоги позивача не підпадають під вимоги, визначені ч. 2\~ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства, тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, суд зазначає, що ст.255 ЦПК України не передбачено підстав для закриття провадження у справі у разі, якщо суд дійде висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі слід залишити без розгляду. 7. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то понесені ТОВ судові витрати: судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу, стягненню з відповідача на користь ТОВ не підлягають.

Outcome: approved