Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 10490,80 грн, проценти за користування у розмірі 1261,20 грн, та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 46291 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10190,80 грн. 20.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Жарчинським О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. В рамках даного виконавчого провадження з [PERSON] примусово стягувались кошти із заробітної плати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Загальна сума відрахувань за даний період становить 10490,80 грн. Позивач вважає стягнення безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко А.І. 05.04.2024 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Макаренко А.І. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. 11.04.2024 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої він просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 10490,80 грн, проценти за користування у розмірі 1875,31 грн, та судові витрати. 25.04.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень на позовну заяву, згідно з яким відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що кошти стягнуті правомірно. При цьому, зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. На підставі розпорядження № 01-08-2383 від 03.10.2025 щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/43822/23 за підписом заступника керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Моргун О.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. 06.10.2025 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Саадулаєва А.І. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про повернення безпідставно набутих коштів. 23.11.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, згідно якої він просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 10490,80 грн, 3% річних за користування коштами у розмірі 719,00 грн, та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили (має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд»). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 46291, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відступлено право за Кредитним договором 336162955 від 05.10.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», стягнути з за період з 20.02.2019 по 30.04.2021 включно, суму у розмірі: - 7000 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); - 3140,8 грн - заборгованість по відсоткам; - 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10190,80 гривень. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинським Олексієм Анатолійовичем від 20.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 46291 виданого 19.05.2021. В рамках даного виконавчого провадження з [PERSON] примусово стягувались кошти із заробітної плати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Загальна сума відрахувань становить 10190,80 грн та 300,00 грн використаного авансового внеску. 21.09.2023 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/24961/23 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнили повністю і визнали виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 46291 - таким, що не підлягає виконанню. Дане судове рішення набрало законної сили 23.10.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» коштів в розмірі 10190,80 грн, став оспорюваний виконавчий напис нотаріуса № 46291 від 19.05.2021. Тому вважається, що правова підстава для отримання TОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» коштів в розмірі 10190,80 грн та 300,00 грн використаного авансового внеску від позивача [PERSON] відпала і вказані кошти підлягають поверненню, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом № 46291 грошових коштів у розмірі 10190,80 грн та 300,00 грн використаного авансового внеску - ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. Також, щодо позовної вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 719,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу) ч.2 ст. 1214 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ч. 2 ст. 536 ЦК України. Відповідно до судової практики, яка зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданим позивачем, 3% річних за період з 11.08.2023 по 22.11.2025 становить 719,00 гривень. Отже, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога в частині стягнення 3% річних у розмірі 719,00 грн, також підлягає задоволеню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, на підставі ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з: судового збору у розмірі 1073,60 грн та з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved