Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

28 жовтня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 жовтня 2003 року Гвардійською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 22. Від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що сімейне життя між сторонами не склалось, так як у них різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння, тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 26 листопада 2025 року його представниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не подала. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом об`єктивно встановлено, що 04 жовтня 2003 року Гвардійською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 22, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] в матеріалах справи). Від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склались, як зазначено в позові, через різні погляди на життя, призначення сім`ї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, та оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливість примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, суд вважає встановленим, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved