Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2018 року та з 01 липня 2021 року по 31 травня 2024 року у розмірі 26395 грн. 29 коп., заборгованість з абонентської плати у розмірі 520 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 33 грн. 35 коп. та втрати від інфляції у розмірі 79 грн. 33 коп., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Оскільки у квартирі, в якій зареєстровані відповідачі, у спірний період був відсутній засіб обліку води, нарахування за послуги централізованого постачання холодної води здійснювалось за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу, затвердженими рішенням комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 року №367 та введеними в дію з 01 січня 2013 року, на кожну зареєстровану особу. Так, відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги, здійснювалось постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, у результаті чого виникла вищевказана заборгованість, а також заборгованість по абонентській платі. Окрім того, у зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг, позивач просить суд також стягнути 3% річних та втрати від інфляції. Ухвалою суду від 01.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачам 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі належним чином повідомлялись про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Так, відповідачі скористались своїм правом та надали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що між позивачем та відповідачами не укладався договір про надання послуг щодо централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а наданий позивачем договір №с15-4/43-110 від 16.04.2017 року ними не підписувався, а наявний у ньому підпис відповідача [PERSON] є підробленим. Разом з тим, зазначено, що відповідачами періодично здійснювалась оплата наданих послуг, однак позивачем у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви такі проплати не враховані та не зазначені. Вважали наданий позивачем розрахунок необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Окрім того, відповідачі зазначали про пропуск позивачем позовної давності щодо пред`явлених позовних вимог. Представник позивача, у свою чергу надала до суду відповідь на відзив, у якій заперечила проти викладених тверджень відповідачів у відзиві на позов та наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення на відповідь на відзив чи будь-які інші заяви по суті предявлених позовних вимог до суду не надходили. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши які приходить до наступного. Так, відповідач [PERSON] з 10 липня 1987 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Окрім неї у вказаній квартирі з 13 червня 1986 року зареєстрована відповідач [PERSON] . Відтак, відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які надаються КП «Кривбасводоканал» на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 06 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №с-15-4/43-110 «Про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення». Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому водопостачанню та централізованому водовідведенню. В даному випадку застосовується до 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, а з 01.05.2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII. Раніше редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч. 1 визначала, що споживач - це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Між тим, 01 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» №1060 від 03.12.2020 року, яким було внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017 року, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119 від 22.06.2017 року. Так, вказаним Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» №1060 від 03.12.2020 року було внесено зміни до організації моделі договірних відносин, запроваджено укладання публічного договору приєднання. У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Так, позивачем як виконавцем послуг 01 березня 2022 року на своєму офіційному веб-сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який є публічним договором приєднання. У зв`язку з тим, що протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, з 01 квітня 2022 року між позивачем та відповідачами, як споживачами послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, було фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Таким чином, згідно з усім вищевикладеним, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувались. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 року у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 року у справі №463/6799/18). Згідно п.п. 17, 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до п. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Отже, судом із розрахунку заборгованості наданого позивачем, встановлено, що за період часу з 01 липня 2015 року по 31 жовтня 2018 року та з 01 липня 2021 року по 31 травня 2024 року заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення склала 26395 грн. 29 коп. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Між тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, відповідачі у наданому відзиві на позов зазначали про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, із аналізу зазначених норм випливає, що за кожним щомісячним платежем перебіг позовної давності починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку із внесення щомісячної плати і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом у серпні 2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів із липня 2015 року по липень 2021 року включно. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити також наступне та врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача з даним позовом до суду. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Оскільки, в даному випадку перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за на надані послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період із квітня 2017 року. Окрім того, як убачається із бухгалтерської довідки до розрахунку суми боргу, наявної в матеріалах справи, відповідачами періодично здійснювалась часткова оплата за надані послуги: - у травні 2017 року у сумі 170 грн. 00 коп. при нарахуваннях у сумі 179 грн. 26 коп., - у липні 2017 року у сумі 230 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 217 грн. 61 коп., - у листопаді 2017 року у сумі 230 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 196 грн. 20 коп., - у грудні 2017 року у сумі 230 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 222 грн. 35 коп., - у березні 2018 року у сумі 208 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 208 грн. 90 коп., - у липні 2018 року у сумі 230 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 208 грн. 90 коп., - у грудні 2018 року у сумі 222 грн. 00 коп., при нарахуваннях у сумі 253 грн. 89 коп. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі №3-269гс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У постанові Верховного Суду від 08.11.2020 року у справі №6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відтак, з урахуванням наведеного вище суд уважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а саме тоді, коли платежі здійснювались у розмірі, що перевищував суму нарахувань, що мало місце декілька разів та що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та існування заборгованості по їх сплаті, у зв`язку з чим клопотання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім того суд зазначає, що у зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 01 квітня 2022 року було введено плату за абонентське обслуговування. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Абонентська плата нараховується щомісячно з розрахунку на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі. Відповідно до наданого до суду розрахунку, сума боргу за абонентське обслуговування за період з 01 квітня 2022 року по 31 травня 2024 року за вказаною вище адресою становить 520 грн. 00 коп. та яка також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, зважаючи на вищевикладене, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідачі мають зобов`язання перед позивачем оплатити надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а позивач має право вимагати від відповідачів відповідної оплати за надані послуги, однак, у зв`язку із несплатою належним чином відповідачами за отримані послуги, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідачів на користь позивача, у зв`язку з наявною заборгованістю за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають стягненню інфляційні збитки у розмірі 79 грн. 33 коп. та 3% річних у розмірі 33 грн. 35 коп., згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд. Разом з тим, суд зазначає, що не приймає до уваги твердження відповідачів, що позовна заява підписана не повноважною на вчинення таких дій особою [PERSON] , зважаючи на наступне. Відповідно до умов Статуту, затвердженого Наказом управління комунальної власності міста Виконкому Криворізької міської ради №137-ум від 24.06.2024 року: п.1.1. Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» утворено відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного та Господарського кодексів України; п.1.2. Засновником Підприємства та Власником його майна є територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради; п.3.1 Підприємство КП «Кривбасводоканал» є юридичною особою з моменту його державної реєстрації. Підприємство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту; п.3.2 Підприємство має майнові та немайнові права і обов`язки, виступає позивачем, відповідачем та третьою особою у відповідних судових інстанціях з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Відповідно до ч. 1 ст 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Так, відповідно до ч. 3 п. 6.24 Статуту КП «Кривбасводоканал» директор підприємства видає довіреності. Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Так, до позовної заяви долучена копія довіреності, видана КП «Кривбасводоканал», посвідчена підписом директора та печаткою підприємства, якою уповноважено Побиву І.О., зокрема представляти інтереси КП «Кривбасводоканал» у судах та підписувати позовні заяви від імені підприємства. Таким чином, з огляду на викладене особа, яка представляє юридичну особу за довіреністю і виконує процесуальні дії на підставі повноважень, наданих їй довіреністю, виступає від імені цієї особи довірителя, а не в порядку самопредставництва. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів та враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. 00 коп., в рівних частках, тобто по 1 514 грн. 00 коп. з кожного окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved