Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач ) звернулося до Ширяївського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами №954098377, №490315995 у загальному розмірі 33340,50 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконує умови договорів: №954098377, №490315995, права вимоги за якими, позивач набув за договорами факторингу. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду від 17.09.2025 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засідання сторони не з`явились. Представник позивача в позовній заяві просить розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав, відзиву не подавав, про дату, час та місце судового засідання у відповідності до ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином. З огляду на судову практику розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17), відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 27.11.2025 року. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 23.06.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено договір №954098377 про надання кредиту. Відповідно до паспорту споживчого кредиту до договору № 954098377 від 23.06.2024 року сума кредиту становить 6300 грн., строк кредитування до 1826 днів, реальна річна процентна ставка, процентів річних 11907,880%. Згідно з умовами вищевказаного кредитного договору, сума кредиту складає 6300 грн., строк кредиту 20 днів, за період від дати видачі першого траншу до 13.07.2024 року, (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 1,5% від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 547,500 відсотків річних;. (п. 4.5 кредитного договору) За результатами заповнення Заявки Позичальник вказує реквізити Платіжної картки) яка випущена для управління відкритого на його ім`я рахунком, на який він бажає отримати Кредит. Для зручності Позичальника після введення повних реквізитів Платіжної карти створюється Токен (електронний ключ доступу) карти, що додається до облікових даних Позичальника та в подальшому відображається в його Особистому кабінеті в розділі «Мої карти». В подальшому Позичальник може здійснювати платежі за цим Договором без повторного введення повних реквізитів доданих Платіжних карток. При подачі заявки на отримання другого та наступних кредитів Позичальник обирає Платіжну карту на яку бажає отримати Кредит із переліку тих, що додані до його Особистого кабінету. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало свої зобов`язання за договором №954098377 від 23.06.2024 року, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 6300 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30 bb2fb2-e39c-40e5-9931-cfaa19fc3e від 23.06.2024 року про перерахування коштів на зазначений рахунок відповідача в особистому кабінеті. Також, судом досліджено паспорт споживчого кредиту до договору №954098377 від 23.06.2024 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача за кредитним договором №954098377 від 23.06.2024 року, станом на 13.08.2024 року становить 6300 грн. тіло кредиту, 4819,50 грн. проценти, 3150 грн. - неустойка. Як зазначено позивачем, 31.12.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №28/1118-01 укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/0225-01, у відповідності до умов яких ТОВ «Таліон Плюс» передало за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» борг відповідача по даному кредитному договору становить 22585,50 грн. Окрім цього, 29.06.2024 року між ТОВ «ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №490315995, на виконання якого первісним позикодавцем відповідачу було надано позику у розмірі 3000 грн., шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності, строк кредитування 1826 днів, базова процентна ставка 547,50 % річних. 20 березня 2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №20/0324-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» стає новим кредитором та отримує права вимоги по зобов`язанням та права грошових вимог до боржників. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27/0225-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає новим кредитором та отримує права вимоги по зобов`язанням та права грошових вимог до боржників. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 27 лютого 2025 року до договору факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 10755 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6255 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1500 грн. неустойка. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» борг відповідача по даному кредитному договору становить 10755 грн. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що 23 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №954098377 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов якого Товариство передало відповідачу грошові кошти в розмірі 6300,00 грн. [PERSON] заповнив необхідні дані про себе, після чого заповнив та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відправив заявку про надання кредиту в сумі 6300,00 грн. Обставини підписання відповідачем кредитного договору, перерахування кредитором коштів підтверджено наявними у матеріалах справи документами, які дослідженні судом під час ухвалення судового рішення. Позивачем доведено факт виконання кредитором кредитного договору та факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у сумі 22585,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6300,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 13135,50 грн., що підтверджено детальним розрахунком заборгованості [PERSON] та іншими доказами у справі. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом, оскільки такий не спростовано відповідачем. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Водночас, суд не погоджується щодо стягнення з відповідача 3150 грн. - неустойки, огляду на таке. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указами Президента України №№ 64/2022, 65/2022, 69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, які тривають. Судом встановлено, що наведена заборгованість за кредитним договором відповідача перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 27.02.2025 року, з яких: 3150 грн. - неустойка, тобто в період дії воєнного стану, отже такі нарахування не узгоджується зі встановленими вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При зазначених обставинах, беручи до уваги, що з 24.02.2022 і по цей час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за таке прострочення, позивачем безпідставно нараховано відповідачу 3150 грн. - неустойка, яка стягненню не підлягає. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27/0225-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Згідно з частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Оптимальні Кредити» та відповідачем виникли 29 червня 2024 року, тобто значно пізніше, ніж був укладений договір факторингу №20/0324-01 від 20.03.2024 року та №27/0225-01 від 27.02.2025 року, таким чином на час укладення договорів факторингу у ТОВ «Оптимальні Кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» були відсутні права вимоги до відповідача за кредитним договором, оскільки відповідач, на час укладання договорів факторингу не була боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором. 20 березня 2024 року на підставі договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимальні Кредити» передало фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з відповідачем в даний пакет не могло входити. Також, жодних доказів переходу права грошової вимоги за договором №490315995 від ТОВ «Оптимальні Кредити» до ТОВ «Таліон Плюс» позивачем не подано та матеріали справи не містять. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника - відповідача за кредитним договором, оскільки такий було укладено 29 червня 2024 року, а договори факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги за кредитним договором №490315995. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що набуло право вимоги до відповідача за договором №490315995, відтак в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволення не підлягають. Враховуючи, що відповідачем порушено право позивача на належне виконання умов договору №954098377, в результаті чого заборгованість не була погашена останнім добровільно, вимога позивача, щодо стягнення заборгованості за договором №954098377 є правомірною та підлягає частковому задоволенню, а відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №954098377 в загальній сумі 19435,50 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції №129785 від 12.08.2025 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 3028 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1412,02 грн. Окрім того, позивач складовою частиною понесених судових витрат зазначає витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Натомість, понесення таких витрат позивач не обґрунтовує та доказів на їх понесення не додає, а тому такі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial