Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

16.06.2025 року адвокат К.Расулов, який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 липня 2023 року Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, актовий запис № 09. В обґрунтування позову зазначено, що з 25.07.2023 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу сторони дітей не мають. На протязі останнього часу відносини між сторонами погіршились, у зв`язку із чим підтримувати сімейні стосунки стало вкрай важко. Сторони втратили взаєморозуміння і взаємоповагу один до одного, почуття любові втрачено. Позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить його інтересам, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою судді Люботинського міського суду Харківської області від 18 червня 2025 року позовну заяву передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області та 10.07.2025 справа надійшла до канцелярії суду. Протоколом автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 10.07.2025 року справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області І.Вельможної. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області І.Вельможної від 22.07.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області № 02-06/158 від 13.10.2025 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю В.Філіп`єву. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області В.Філіп`євою від 03.11.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача у поданому до суду клопотанні просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Заперечень проти ухвалення по справі заочного рішення не висловив. Відповідачка, яка належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подала. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2025 року на підставі статті 280 ЦПК України постановлено ухвалити заочне рішення по справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, судом встановлено, що: 25.07.2023 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, актовий запис № 09, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.07.2023 року (а. с. 26). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Як вбачається з позовної заяви, сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а відповідачка не надала жодних доказів на спростування вказаних відомостей, які викладені в позові. Дослідивши вище вказані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність та взаємний зв`язок, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки клопотань від дружини про зміну прізвища до суду не надходило, слід залишити сторонам прізвище без змін. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачки на користь позивача, належить стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved