Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Позивач, діючи через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 2,0967 га, кадастровий номер 5124182900:01:003:0190, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 грудня 2023 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, який не був нотаріально посвідчений. При цьому сторонами було виконано всі істотні умови договору. Відповідач, у свою чергу, пообіцяв у майбутньому укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Згодом позивачу стало відомо, що у відповідача відсутня державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідач узяв на себе зобов`язання оформити право власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства. З метою нотаріального посвідчення договору позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, на звернення позивача щодо нотаріального посвідчення договору не реагує, посилаючись на нестачу вільного часу. Пізніше позивач звернувся до суду з клопотанням про збільшення позовних вимог, просив суд визнати договір купівлі-продажу дійсним від 05.12.2023 року, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку. Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки, площею 2,0967 га, кадастровий номер 5124182900:01:003:0190,розташована на території Новосільської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не був посвідчений у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачу обумовлену суму грошей, що підтверджується розпискою відповідача від 05.12.2023 р., а відповідач надав позивачу земельну ділянку для вільного користування. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, відповідач, у свою чергу, пообіцяв у майбутньому укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки позивач, через деякий час запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що у відповідача відсутня державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що робить неможливим укласти договір купівлі-продажу земельних ділянок у нотаріальній формі. Відповідач узяв на себе зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на земельні ділянки згідно з вимогами діючого законодавства. Неодноразово позивач зв`язувався з відповідачем по телефону з метою дізнатися про хід оформлення документів належним чином, щоб посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, але кожного разу відповідач посилався на те, що він дуже зайнятий та не має часу цим займатися. Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] , державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 18.01.2018 року [PERSON] належить право на земельну ділянку розміром 2,0967 га, яка розташована на території Новосільської сільської ради, Ізмаїльського(колишнього Ренійського) району, Одеська область, кадастровий номер: номер 5124182900:01:003:0190, яка знаходиться у приватній власності померлої [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№ 438332, виданого Ренійською районною державною адміністрацією Одеської області від 06.02.2006 р., цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу земельна ділянка. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єктів нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набув право власності на земельнуділянку, площею 2,0967 га, кадастровий номер 5124182900:01:003:0190, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №438332 від 06.02.2006 року на право власності на земельну ділянку ,оформлений на ім`я [PERSON] померлої [INFO] , що належить [PERSON] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки не оформив правовстановлюючі документи на земельні ділянки, згідно з вимогами діючого законодавства (відсутні реєстрація права власності на земельну ділянку у ЄДРРП на нерухоме майно). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, право власності на земельну ділянку, площею 2,0967 га, кадастровий номер 5124182900:01:003:0190, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved