Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

11.08.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022 у загальному розмірі 52 290,15 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18 150 грн та заборгованості за нарахованими процентами у сумі 34140,15 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 13.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 5371916 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 18150 грн строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Сенс Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 13.01.2022 на платіжну картку № [NUMBER] . Таким чином між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено, за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. п. 4.2. (п. п. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п. п. 4.3.1 - 4.3.2) договору. Відповідно до п. 4.3 (п. п. 4.3.1 - 4.3.2) кредитного договору кредитний договір може бути продовженим на строк не більше 90 календарних днів. Отже кредитний договір, відповідно до положень п. 4.3., було пролонговано та строк користуванням кредитом було продовжено до 12.10.2022. Представник позивача зазначає у позовній заяві, що 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 5371916 про надання споживчого кредиту від 13.01.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Представник позивача вказує у позовній заяві, що відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором. Отже в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за кредитним договором становить 52 290,15 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 18 150,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами у сумі 34 140,15 грн. Окрім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Також представником позивача разом із позовною заявою подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просив витребувати у АТ «Сенс Банк» інформацію щодо того, чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну карту № [NUMBER] ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період з 13.01.2022 по 18.01.2022 з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 13.01.2022 по 18.01.2022. Ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано у АТ «Сенс Банк» інформацію щодо того, чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну карту № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період з 13.01.2022 по 18.01.2022 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 13.01.2022 по 18.01.2022, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. 03.09.2025 до суду від АТ «Сенс Банк» надійшли витребувані судом докази. 10.09.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача судові витрати. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що згідно з умовами договору № 5371916 від 13.01.2022 кінцевий строк повернення кредиту було встановлено на 12.02.2022. Згідно з карткою обліку договору 12.02.2022 відповідачем було сплачено проценти у розмірі 1 034,55 грн. Відповідно до п. 4.2.2 договору така оплата могла розцінюватися як пролонгація строку кредиту на 30 днів до 14.03.2022. Водночас, згідно з п. 4.2.3 Договору № 5371916 пролонгація за ініціативою споживача вважається такою, що відбулася лише за умови акцепту кредитора протягом 24 годин із підтвердженням нової дати повернення у графіку платежів та/ або особистому кабінеті. Фактичних доказів такого акцепту та підтвердження нових строків повернення кредиту позивачем не надано. Навіть якщо припустити, що 12.02.2022 відбулась пролонгація на 30 днів, після цього кредит міг бути автоматично подовжений на 90 днів, тоді останній можливий день повернення кредиту припадає на 13.06.2022. Отже початок перебігу позовної давності: 14.06.2022, закінчення строку позовної давності: 14.06.2025. Позивач звернувся до суду з даним позовом 08.08.2025, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності навіть за найбільш сприятливим для нього підходом. У зв`язку зі спливом строку позовної давності, позовні вимоги підлягають відхиленню у повному обсязі. Також відповідач вказує у відзиві на позовну заяву, що відповідно до п. 4.2.2 договору № 5371916 пролонгація строку кредиту можлива лише за ініціативою позичальника шляхом сплати процентів за поточний період. 12.02.2022 відповідачем було сплачено 1 034,55 грн, що підтверджується карткою обліку договору, цим відповідач скористалась правом одноразової пролонгації на 30 днів до 14.03.2022. Подальше продовження строку кредиту на 90 днів, на яке посилається позивач, є незаконним та суперечить ч. 7 ст. 12 Закону України Про споживче кредитування, відповідно до якої продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Умова договору про можливість автоматичної пролонгації є нікчемною. Позивач не надав доказів укладення будь-якого додаткового договору щодо пролонгації після 14.03.2022; належного повідомлення позичальника про зміну строку повернення кредиту; погодження нових умов кредитування. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України Про споживче кредитування кредитодавцю забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі та/або не врахованих у розрахунку денної та річної процентної ставки. Усі нарахування процентів за стандартною ставкою 1,9% на день після 14.03.2022 є безпідставними, оскільки вони не були узгоджені сторонами; відсутні докази, що відповідач погоджувалася на зміну умов договору; не надано нового паспорта кредиту або оновленого графіка платежів. Таким чином строк кредиту закінчився 14.03.2022, а отже нарахування процентів після цієї дати є незаконними та вимоги позивача щодо стягнення процентів, штрафів та пені після 14.03.2022 не підлягають задоволенню. Крім того Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає умовам паспорта та договору, оскільки: після 14.03.2022 позивач нараховував проценти за стандартною ставкою 1,9% на день, в свою чергу паспорт кредиту не передбачає автоматичного застосування цієї ставки після закінчення початкового строку кредитування. Позивач не надав доказів видачі нового паспорта кредиту або оновленого графіка платежів після 14.03.2022 Отже, усі нарахування процентів за стандартною ставкою після 14.03.2022 є безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України Про споживче кредитування встановлює, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. В даному випадку сума отриманого кредиту становила 18 150 грн, а отже максимально допустимий розмір 9 075 грн, усі нарахування понад цю суму є незаконними та не підлягають стягненню. Окрім того відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що після 14.01.2022 кредитодавець надав оновлений паспорт кредиту; позичальник отримував будь-які розрахунки щодо нових умов кредитування; було погоджено оновлену процентну ставку або інший графік платежів. Отже, будь-які нарахування за стандартною ставкою після 14.03.2022 є безпідставними. Аналіз договору №5371916 від 13.01.2022 показує, що в тексті договору відсутня умова, яка б передбачала право кредитодавця передавати право вимоги третім особам без окремої згоди позичальника. Оскільки позивач не надав доказів щодо повідомлення відповідача протягом 10 робочих днів про зміну кредитора та надання інформації про нового кредитора, вимоги позивача не можуть бути задоволені щодо стягнення на його користь. Також відповідач вказує, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені позивачем є завищеними, оскільки ця справа типова і не є складною, не потребує спеціальних знань чи експертиз, фактична частина ґрунтується на стандартному договорі споживчого кредиту, доказова база мінімальна та формується за стандартними шаблонами. Враховуючи, що підготовка позову та одного клопотання не потребує значних часових і професійних витрат справа є типовою та нескладною, середньоринкова вартість подібних послуг суттєво нижча. 12.09.2025 до суду від представника позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» Руденка К.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Так, представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 5371916 про надання споживчого кредиту від 13.01.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», завірену копію якого було долучено до матеріалів справи разом з завіреною копією платіжної інструкції про оплату за договором факторингу, а також завіреною копією акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу та завіреною копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу. По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна стягувача його правонаступником жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника із врахуванням статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Також представник позивача у відповіді на відзив вказує, що первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Отже первісним кредитором також враховано і норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)» про не нарахування штрафів та пені на період карантину. Проте відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первинним кредитором. Крім того в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. В іншому доводи представника позивача, викладені ним у відповіді на відзив, аналогічний змісту позовної заяви. 18.09.2025 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, визнати розрахунок заборгованості неналежним і недопустимим доказом у справі, а також стягнути з позивача судові витрати. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що розрахунок, поданий позивачем, є суперечливим і не може бути належним доказом виходячи з наступного: з 13.01.2022 по 12.02.2022 нараховувались знижені проценти (34,4834,49 грн/день). З 13.02.2022 застосовано стандартну ставку (344,85 грн/день). У період з 25.02 по 30.04.2022 проценти не нараховувались (у графах вказано 0,00). З 01.05 по 12.06.2022 проценти знову нараховувались по 344,85 грн/день. 05.07.2022 здійснено сторнування 18 866,75 грн. З 06.07.2022 по 12.10.2022 знову нараховувались проценти по 344,85 грн/день. Такі «хвилі» (зупинки, обнулення, повторні нарахування) не передбачені договором і не підтверджені додатковими угодами. Розрахунок є внутрішнім документом позивача без підпису, печатки чи підтвердження первинними бухгалтерськими документами. Він не відповідає вимогам ст. 76, 77 ЦПК України до належних доказів. Відповідно до ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» будь-які зміни умов можливі лише шляхом укладення додаткового договору. Жодних таких угод чи оновленого паспорта кредиту позивач не надав, тому нарахування після 14.03.2022 є незаконними. Розрахунок містить внутрішні суперечності та не може підтверджувати заявлену суму заборгованості. В іншій частині зміст заперечень відповідача аналогічний доводам, викладеним нею у відзиві на позовну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 13.01.2022 шляхом накладення електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора № М596093 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому викладено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до умов вказаного паспорту споживчого кредиту: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту становить 18150 грн; строк кредитування 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна (застосовується протягом строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки в період пролонгації та автопролонгації) становить 693,50 % річних (1,90 % в день); знижена процентна ставка (застосовується протягом початкового строку кредиту, а у випадку пролонгації до дати пролонгації, якщо споживачем виконання умови для отримання знижки на стандартну процентну ставку, зокрема протягом строку кредиту (+3 дні) здійснено повне погашення заборгованості або пролонгацію строку кредиту) становить 69,35 % річних (0,19 % в день); тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою становлять 10345,50 грн; загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою становлять 1034,55 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 28495,50 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за зниженою ставкою за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 19184,55 грн; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою: 24079,41 % річних; реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою становить 96,30 %; дата надання інформації: 13.01.2022; інформація зберігає чинність та є актуальною до 14.01.2022. 13.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» (товариство) та [PERSON] (споживач) укладено договір № 5371916 про надання споживчого кредиту (далі договір), відповідно до умов якого на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (п. 1.2. договору). Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. договору сума кредиту (загальний розмір) становить 18 150 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту становить 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору. Згідно з п. п. 1.5.-1.5.2. договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3. договору (п. 1.5.1. договору). Знижена процентна ставка становить 0,19 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4. договору, або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше, ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. п. 1.6.-1.8.2. договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить: за стандартною ставкою 24079,41 % річних; за зниженою ставкою 96,30 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату кладення договору становить: за стандартною ставкою 28495,50 грн; за зниженою ставкою 19184,55 грн. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 4.1. договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3. (пп. 4.3.1.-4.3.2.) договору. Пунктом 4.2.2. договору встановлено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Згідно з п. п. 4.3.1., 4.3.2. договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2. договору. Відповідно до п. 6.1. сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в пп. 6.1. договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом за ініціативою споживача, повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються в період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, та відображається споживачу в особистому кабінеті, крім випадку, визначеному в пп. 6.1.1. договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту здійснюється не пізніше дня, що є новою датою кредиту, та відображається споживачу в особистому кабінеті, а сплата процентів, що нараховуються за день автопролонгації, здійснюється в день такої автопролонгації, крім випадку, який визначений в пп. 6.1.1. договору. Пунктом 10.2. встановлено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. У додатку № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» відображено дату видачі кредиту 13.01.2022; дату платежу 12.02.2022; кількість днів у розрахунковому періоді 30 днів; сума кредиту за договором 18150 грн; проценти за користування кредитом 1034,55 грн; реальна річна процентна ставка 96,30 %; загальна вартість кредиту 19184,55 грн. Також у вказаному додатку міститься застереження, що якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів, будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку із чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період становитиме 28495,50 грн; проценти за користування кредитом становитимуть 10345,50 грн; реальна річна процентна ставка становитиме 24079,41 % річних; загальна вартість кредиту становитиме 28495,50 грн. Вказаний кредитний договір, а також додаток до нього підписані представником ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М596093, що відображено у вказаному договорі та додатку до нього. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст.\~626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який відповідач використав для підписання кредитного договору, додатку для нього, а також для підписання паспорту споживчого кредиту. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з копією повідомлення генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 3348 від 12.10.2023 ТОВ «ФК «Контрактний дім» повідомило ТОВ «Авентус Україна» про успішність, зокрема транзакції № 1049162563 від 13.01.2022 щодо перерахування грошових коштів у розмірі 18150 грн на картковий рахунок № [NUMBER] , згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020. Як вбачається з листа уповноваженої особи АТ «Сенс Банк» № 11310-БТ-32.3/2025 від 25.08.2025, [PERSON] є клієнтом банку, на її ім`я відкрито карту, маска якої № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 13.01.2022 по 18.01.2022: [NUMBER] . Також представником АТ «Сенс Банк» надано виписку по рахунку [NUMBER] , належного [PERSON] , за період з 13.01.2022 по 18.01.2022, відповідно до якої 13.01.2025 на вказаний рахунок було зараховано грошові кошти у розмірі 18 150 грн. З огляду на вказане суд доходить висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] дійсно було укладено кредитний договір, в якому узгоджено усі обов`язкові умови, а також підтверджено факт перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача грошових коштів в узгодженому розмірі на рахунок, належний відповідачу, відповідно до умов кредитного договору. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1\~статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 26.09.2023 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали між собою договір факторингу № № 26.09/23-Ф (далі договір факторингу), відповідно до умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1. договору факторингу). Відповідно до п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. п. 3.3., 3.4. договору факторингу ціна продажу за договором становить 938001,65 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3. цього договору, протягом п`яти робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами клієнта: IBAN [NUMBER] в АТ «Сенс Банк». Пунктом 9.2. договору факторингу встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами. Зобов`язання, що виникають з цього договору, припиняються їх належним (повним) виконанням. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені сторін їх уповноваженими представниками, а підписи скріплені печатками сторін. Згідно з копією витягу з реєстру боржників від 26.09.2023 до договору факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023, від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Укрглоба-Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022. Розмір заборгованості [PERSON] за вказаним договором на момент переходу права вимоги становить 52 290,15 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 18 150 грн, заборгованість по процентам у сумі 34 140,15 грн. Відповідно до копії акту прийому-передачу реєстру боржників від 26.09.2023 за договором факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023, підписаного представниками ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна», клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5390, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги від боржників і фактор стає кредитором по відошенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з копією платіжної інструкції № 198 від 26.09.2023 ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало на рахунок № [NUMBER] , належний ТОВ «Авентус Україна», грошові кошти у розмірі 938001,65 грн. Призначення платежу: згідно з договором факторингу № 26.09/23-Ф від 26.09.2023. Суд не приймає уваги доводи відповідача про те, що в тексті кредитного договору № 5371916 від 13.01.2022 відсутня умова, яка б передбачала право кредитодавця передавати право вимоги третім особам без згоди позичальника, оскільки п. п. 3 п. 5.1. вказаного договору прямо передбачено право кредитодавця укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Щодо тверджень позивача про те, що вимоги позивача не можуть бути задоволені щодо стягнення на його користь, оскільки позивач не надав доказів щодо повідомлення позивача протягом 10 робочих днів про зміну кредитора та надання інформації про нового кредитора, суд зазначає таке. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~18\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» відступлення\~права вимоги\~за договором\~про споживчий\~кредит здійснюється\~відповідно до\~цивільного законодавства\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених цим\~Законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором. Відповідно до\~ст.\~516\~ЦК України\~заміна кредитора\~у зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою ст. 518 ЦК України встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. З аналізу вказаних норм вбачається, що неналежне повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні може мати такі наслідки, як виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові та право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором. Верховний Суд України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 сформував правову позицію, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача підтверджено належним чином, договір факторингу є чинним та не визнавався недійсним у передбаченому законом порядку, водночас відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним виконано свої зобов`язання за кредитним договором перед первісним кредитором. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що представником позивача доведено перехід права грошової вимоги за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022, наданою представником позивача, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, з урахуванням внесених відповідачем платежів, становить 52 290,15 грн та складається з: основної заборгованості у розмірі 18 150 грн та заборгованості за процентами в сумі 34 140,15 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 18150 грн в рамках кредитного договору № 5371916 від 13.01.2022 належним чином підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, оцінку яким судом викладено вище, також факт отримання грошових коштів не заперечується відповідачем. Водночас відомостей на підтвердження того, що відповідачем сплачено заборгованість за наданим кредитом матеріали справи не містять та відповідачем не надано, з огляду на що суд доходить висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022, яка становить 18150 грн. Стосовно позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Як вже було встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору № 5371916 від 13.01.2022 кредит надається строком на 30 днів, тобто з урахуванням дати укладення договору та видачі кредитних коштів, строк кредитування мав сплинути 12.02.2022. Також умовами договору передбачено можливість пролонгації та автопролонгації строку кредитування. Згідно з карткою обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022, складеною первісним кредитором, 12.02.2022 відповідачем сплачено нараховані первісним кредитором відсотки за користування кредитом у сумі 1034,55 грн, з огляду на що строк кредитування було продовжено на строк 30 днів, відповідно д п. п. 4.2.1.-4.2.4. кредитного договору, тобто до 14.03.2022. Вказане також підтверджено самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. Станом на 14.03.2022 відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на пролонгацію строку кредитування, передбачених п. 4.2.1.-4.2.4. договору, водночас, відповідно до матеріалів справи відсутні відомості про сплату відповідачем станом на 14.03.2022 суми заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитними коштами. Згідно з п.п. 4.3.1., п. 4.3.2. договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2. договору. Отже, з урахуванням того, що відповідачем станом на 14.03.2022 заборгованість за кредитним договором не була погашена, строк дії договору, з урахуванням п. п. 4.3.1., 4.3.2. договору, було продовжено у порядку автопролонгації, ще на 90 днів, тобто до 12.06.2022. Відомості про продовження строку дії кредитного договору після закінчення строку кредиту, з урахуванням пролонгації за ініціативою відповідача, а також автопролонгації, позивачем суду не надані та в матеріалах справи відсутні, з огляду на що кінцевим строком кредитування за кредитним договором № 5371916 про надання споживчого кредиту від 13.01.2022 є дата: 12.06.2022. Водночас, згідно з карткою обліку договору (розрахунку заборгованості), складеною первісним кредитором, заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами нараховувалася до 12.10.2022 включно, тобто поза межами строку дії кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування з урахуванням пролонгації за ініціативою відповідача та автопролонгації 12.06.2022, позивач, як і первісний кредитор, не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами. Станом на 12.06.2022, відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022, складеною первісним кредитором, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 37 016,15 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18\~150 грн, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у сумі 18\~866,75 грн. Посилання відповідача на незаконність автопролонгації строку кредитування на 90 днів, з огляду на приписи ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких: «У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін», є неспроможними, оскільки вказана норма закону введена в дію Законом\~№ 3498-IX від 22.11.2023, тобто більше, ніж через рік після укладання кредитного договору, та не діяла на момент укладення такого договору. Водночас як в паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, так і в самому кредитному договорі прямо передбачено можливість автопролонгації строку кредитування без укладання додаткових угод між позикодавцем та позичальником. Також умовами кредитного договору передбачено застосування відповідної процентної ставки за користування кредитними коштами після автопролонгації строку дії кредитного договору. Доводи відповідача про невідповідність умов паспорту споживчого кредиту договору та нарахованій заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: в паспорті споживчого кредиту вказано, що стандартна процентна ставка у розмірі 1,90 % на день застосовується протягом строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої ставки, в період пролонгації та автопролонгації. Також у паспорті споживчого кредиту вказано реальну річну процентну ставку як за зниженою, так і за стандартною ставкою. Вказані умови, прописані у паспорті споживчого кредиту кореспондуються з умовами кредитного договору № 5371916 від 13.01.2022, прописаними у пунктах 1.5-1.9. договору, та з розрахунком заборгованості за кредитним договором. Посилання відповідача на те, що максимально допустимий розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами не можуть перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором, є нерелевантними, оскільки ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено максимальний розмір сукупної суми неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем саме за порушення виконання його зобов`язань, водночас представником позивача не пред`явлено вимоги щодо стягнення з відповідача таких платежів, а відсотки, нараховані первісним кредитором, нараховувалися за період правомірного користування кредитом за відсотковою ставкою, узгодженою сторонами. Щодо тверджень відповідача про нечинність паспорту споживчого кредиту після 14.01.2022, суд зазначає таке. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~9\~закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~укладення договору\~про споживчий\~кредит кредитодавець\~надає споживачу\~інформацію,\~необхідну для\~порівняння різних\~пропозицій кредитодавця\~з метою\~прийняття ним\~обґрунтованого рішення\~про укладення\~відповідного договору,\~в тому\~числі з\~урахуванням обрання\~певного типу\~кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Тобто паспорт споживчого кредиту містить інформацію про умови кредитування, яка надається споживачу перед укладанням кредитного договору задля того, щоб споживач мав можливість ознайомитися з умовами кредитування до укладання кредитного договору. Отже після укладання кредитного договору паспорт споживчого кредиту, як документ, що містить інформацію про ключові деталі можливого кредитного договору, вичерпує свою актуальність. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором № 5371916 від 13.01.2022 підлягає частковому задоволенню, а саме: у сумі 18 866,75 грн, які нараховані первісним кредитором за період з 13.01.2022 по 12.06.2022 включно. Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~260\~ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв безперервно у період з 12.03.2020 до 30.06.2023. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у\~редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. Ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Водночас\~Указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №\~64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває і на теперішній час. Законом України\~від\~15\~березня\~2022\~року\~№\~2120-ІХ\~«Про\~внесення\~змін до\~Податкового\~кодексу\~України та\~інших\~законодавчих\~актів України\~щодо\~дії\~норм на\~період\~дії\~воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу\~України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини»\~(далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві\~та\~перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу\~України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Отже в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-ІХ розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності,\~пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено.\~Закон № 4434-ІХ набрав чинності 04 вересня 2025 року. Отже, з урахуванням того, що кредитний договір укладено між сторонами 13.01.2022, тобто в період дії карантину на території України, а також враховуючи те, що у період з 24.02.2022 по 04.09.2025 перебіг строку позовної давності було зупинено у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, перебіг позовної давності щодо пред`явлених представником позивача вимог розпочався 05.09.2025. З огляду на вказане станом на дату звернення представника позивача до суду із цією позовною заявою, а саме: 11.08.2025, позовна давність щодо пред`явлених представником позивача позовних вимог у цій справі не спливла. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70,79 %). Згідно з ч. 3\~ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи суд також враховує практику Верховного Суду, а саме те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фіанс» (замовник) в особі директора Гаразд М.Ю. та фізичною-особою підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024 (далі договір про надання юридичних послуг), відповідно до умов якого в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх у порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору про надання юридичних послуг). Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору про надання юридичних послуг вартість послуг виконавця, зокрема за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника становить 10\~000 грн. Вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п. 3.1. договору визначаються сторонами у актах наданих послуг та рахунках на оплату. Згідно з п. 4.1. договору про надання юридичних послуг замовник вважається таким, що отримав послуги, а виконавець таким, що надав послуги після підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Акт складається виконавцем у двох екземплярах та надається на підписання замовнику не пізніше п`яти робочих днів після завершення надання послуг. Пунктом 8.1. договору про надання юридичних послуг цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2025. Відповідно до копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 Руденко К.В. має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 23.10.2018 № 18. Право на представництво інтересів ТОВ «ФК «Укрглобал Фінанс» підтверджується копією довіреності № б/н від 26.02.2024, виданої директором ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» Гаразд М. З копії акту приймання-передачі наданих послуг № 56 від 03.03.2025 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, підписаного директором ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ФОП [PERSON] , у відповідності до умов договору виконавець надав, а замовник прийняв послуги з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» згідно з реєстром № 1 від 03.03.2025 загальною вартістю 100\~000 грн. Відповідно до копії витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг№ 56 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 у відповідності до вимог договору виконавець підготував, зокрема позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 5371916 про надання споживчого кредиту від 13.01.2022 та клопотання про витребування доказів. Загальна вартість наданих послуг становить 10\~000 грн. Беручи до уваги складність цієї справи, виконану адвокатом роботу, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин цієї справи, заперечення з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд доходить висновку, що вказані витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 4000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial