Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

08.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника - адвоката Коваля О.Ю. до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Онищенко Світлана Володимирівна про усунення від права на спадкування, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати [PERSON] таким, що ухилявся від виконання обов`язків щодо утримання матері - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] ; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом обов`язкової частки у спадщині після смерті матері - [PERSON] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 82 роки. За життя [PERSON] була співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 18.01.1999 року, реєстраційний номер 1-99-200969; частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2020 року, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори після смерті свого чоловіка та батька позивача та відповідача - [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частини квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 16.11.2011 року, відповідно до якого усе своє майно остання заповіла [PERSON] , тобто позивачу. Позивачем було подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. Відповідач [PERSON] є особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до положень частини 1 статті 1241 ЦК України. Відповідач не подавав заяву про прийняття спадщини, однак в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини мав зареєстроване місце проживання разом із спадкодавцем. Однак, існують істотні підстави для усунення відповідача від права на спадкування, у зв`язку з його ухиленням від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, що зумовлено наступним: [PERSON] була непрацездатною особою та в силу свого похилого віку та поганого стану здоров`я потребувала сторонньої допомоги, догляду та піклування; фактично відповідач не проживав спільно з батьками в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки в 1994 році виїхав на постійне місце проживання до Білорусі , де проживає і сьогодні; за життя відповідач ніколи не допомагав матері, не приймав участі у лікуванні матері, не приймав жодної участі в організації поховання матері та не ніс жодних матеріальних витрат з цього приводу. Позивач наполягає на тому, що мають місце підстави для усунення відповідача від права на спадкування, у зв`язку з його ухиленням від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 28.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Коваля Олександра Юрійовича про витребування доказів. 12.05.2025 року до суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 24.06.2025 року закрито підготовче засідання та призначено по справі судовий розгляд. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Коваля О.Ю. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява з проханням провести судове засідання без участі позивача та її представника, позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки до суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Від третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. в матеріалах справи міститься заява з проханням розгляд справи проводити без її участі, заперечень по суті позовних вимог не має, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.10.2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та серії [NUMBER] , виданого Київським РДРАЦС. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері - [PERSON] . За життя [PERSON] була співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: - 1/4 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 18 січня 1999 року, реєстраційний № 1-99-200969, згідно з розпорядженням від 13 серпня 1999 року № 45082, зареєстрованого в КП «ХМ БТІ» 01 вересня 1999 року за реєстровим № П-1-37201; - 1/4 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 лютого 2020 року, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 6-167, після смерті свого чоловіка та батька Позивача та Відповідача - [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено Заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. 16 листопада 2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2497. Відповідно до змісту вказаного Заповіту [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, та взагалі все, що входитиме до складу спадщини на момент її смерті, та на що вона буде мати право за законом, заповіла [PERSON] , [INFO] , громадянці Австралії, тобто позивачу. 30.05.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 30.05.2024 року в Спадковому реєстрі було зареєстровано Спадкову справу №72511022. Отже, позивач є такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Тобто, відповідач є особою яка має право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до положень частини 1 статті 1241 ЦК України , оскільки на момент відкриття спадщини йому виповнилось 62 роки, отже він вважається непрацездатною особою в силу досягнення пенсійного віку. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що відповідач не подавав заяву про прийняття спадщини, однак в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину оскільки на момент відкриття спадщини мав зареєстроване місце проживання разом зі спадкодавцем. Позивач зазначає, що за життя матері відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо її утримання, матеріальної допомоги та догляду не надавав. На момент смерті [PERSON] була непрацездатною особою та в силу свого похилого віку та поганого стану здоров`я потребувала сторонньої допомоги, догляду та піклування, що підтверджується довідками про стан здоров`я та виписками з лікарень. [PERSON] ще в 2012 році було подано заяву начальнику Жилкомсервіса, в якій остання зазначала, що [PERSON] , прописаний з [PERSON] в одній квартирі, не проживає з 1994 року та сплачувати комунальній послуги остання тільки за себе. Відповідно до договорів-замовлення від 28.05.2024 року, похованням займалась [PERSON] . Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Натомість, матеріальну підтримку, догляд та піклування [PERSON] забезпечувала позивач. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України - повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 1 статті 172 СК України - дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до статті 202 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» - до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.» Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до статті 1224 ЦК України - не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.» Відповідно до п. 6 Постанова Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно висновків викладених в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 483/597/16-ц (№ 61-5184св18) - цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як позбавлення обов`язкової частки у спадщині, а можливе лише зменшення її розміру. Тлумачення аб. 2 ч. 1 статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Судом встановлено, що до моменту смерті [PERSON] постійно та тяжко хворіла, неодноразово перебував на лікуванні, мала потребу у сторонньому нагляді та догляді, отже фактично перебувала у безпорадному стані. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: випискою із медичної карти № 9.12327, випискою із медичної карти № 2.425, випискою із медичної карти № 2.460, довідкою за висновком ЛКК 13/10/23/3, випискою із медичної карти № 183904, випискою із медичної карти № 3900, випискою з історії хвороби № 12258, випискою з медичної карти ТОВ «МЦ ОФТАЛЬМІКА» від 14.04.2019, медичним висновком ЛКК № 0706/22 від 07.06.2021, довідкою лікаря-терапевта від 22.04.2024, документами про оплату медичних послуг (на 2 аркушах), довідкою КП «Ритуал» від 28.05.2024, договором-замовленням від 28.05.2024 на організацію та проведення поховання, договором-замовленням від 28.05.2024 на організацію та проведення поховання, заявою сусідів від 12.01.2007 засвідченою керівником дільниці КП «Жилкомсервіс», заявою сусідів, заявою [PERSON] від 15.02.2012, заявою [PERSON] від 06.01.2024. Відповідач від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю - своїй матері - ухилявся. Доказів того, що відповідач не мав можливості виконувати свій обов`язок матеріали справи не містять. З огляду на викладене, доводи позовної заяви про те, що відповідач має бути усунений від права на спадкування за законом, оскільки за життя спадкодавця не турбувався про нього, не підтримував його матеріально, фактично ухилився від виконання свого обов`язку, як сина, щодо його утримання та надання йому допомоги, є обґрунтованими. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи, підстави, з якими закон пов`язує можливість усунення відповідача від спадкування щодо майна спадкодавця, знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved