Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Барського районного суду Вінницької області з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено електронний договір добровільного страхування № DNH0MA-2146 від 20.07.2022, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну транспортному засобу «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] . 08.12.2022 о 17:00 біля буд. № 3 по вул. Вільна м. Слов`янська водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ 168031 А140», номерний знак [NUMBER] , по асфальтному покриттю (ожеледиця) вул. Вільна зі сторони вул. Ясна у напрямку вул. Батюка, не справився з керуванням, не вибрав безпечної швидкості та у разі виникнення небезпеки для руху або пішоходів, яку водій об`єктивно спроможній виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду - автомобіль «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , який знаходився у статичному положенні. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/3353/22 від 12.01.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , був організований огляд автомобіля. Згідно з даними рахунку-фактури № 0000001111 від 24.01.2023, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , склала: 23919,37 гривень. За заявою потерпілої особи та, виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування на підставі страхового акту № 2268659-1 від 01.02.2023, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі: 17850,17 грн, шляхом перерахування коштів власнику автомобіля [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 4525 від 01.02.2023. 02.08.2023 відбувся додатковий огляд автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , за результатами якого було складено рахунок-фактуру № 000003085 від 02.08.2023, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , склала: 9876,96 грн. На підставі страхового акту № 2268659-2 від 03.08.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі 9876,96 грн, шляхом перерахування коштів власнику автомобіля [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 33985 від 03.08.2023. Ураховуючи наведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 27727,13 грн. Згідно з даними витягу з централізованої бази даних МТСБУ, у водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 168031 А140», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту або страховий сертифікат «Зелена картка». Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з наведеного вище, право вимоги та перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 03.08.2023. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду у сумі 27727,13 грн, заподіяну відповідачем унаслідок ДТП 08.12.2022, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 27727,13 грн. 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 15/04/2024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до договору, у тому числі і право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у виді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № DNH0MA-2146 від 20.07.2022. 15.05.2024 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків у порядку регресу, проте [PERSON] не проводив ніяких платежів. У зв`язку з тим, що відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Просить стягнути з відповідача завдані збитки у порядку регресу у розмірі 27727,13 грн, витрати зі сплати судовому збору у розмірі 1211,20 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16352 грн. 30.05.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, у яких він просить залишити позовну заяву без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Зазначив, що у даному випадку потерпіла особа мала право вимагати відшкодування від винуватця ДТП. Страхова компанія ПрАТ «СК «ВУСО» виплатила гроші потерпілому і набула його право вимоги до винуватця суброгація ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування». Далі ПрАТ «СК «ВУСО» передала це право ФОП [PERSON] за договором цесії. ФОП [PERSON] отримав саме право вимоги потерпілого до винуватця ДТП, а не нову регресну вимогу. Регресні вимоги є особистими (ст. 1191 ЦК України) і не підлягають передачі. Регрес може виникати коли особа несе відповідальність перед іншими, а не коли набуває права вимоги потерпілого. Отже, у зв`язку із тим, що позовні вимоги обґрунтовані як регресні, а фактична природа правовідносин вказує на суброгацію, вважає позов необґрунтованим. Такий перехід права вимоги є особистим і не підлягає цесії. Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, позивач, який не має статусу страховика або потерпілого, не має права на подання вимог до відповідача. Обраний спосіб захисту прав, на думку відповідача, є юридично помилковим і не відповідає нормам матеріального права. 10.06.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що чинне законодавство, що врегульовує сферу даних правовідносин не містить такого визначення як суброгація, натомість у ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також просить звернути увагу на постанову Великої Палати ВС від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, де міститься пояснення принципу jura novit curia (суд знає закон), який зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. 02.07.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких він просить суд врахувати, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 1191 ЦК України, оскільки вимога насправді є суброгаційною, що підтверджується самою стороною позивача. Просить визнати, що суброгаційне право не може бути предметом відступлення третій особі та залишити позовну заяву без розгляду або відмовити у її задоволенні у повному обсязі. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його та позивача відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяви представника позивача, пояснення відповідача, відповідь на відзив представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 20.07.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Каско" DNH0MA-2146, предметом якого були майнові інтереси cтрахувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь cтрахувальника страхове відшкодування. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/3353/22 від 12.01.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Порушення полягало у тому, що 08.12.2022 о 17:00 біля буд. 3 по вул. Вільна м. Слов`янська водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ 168031 А140», номерний знак [NUMBER] , по асфальтному покриттю (ожеледиця) вул. Вільна зі сторони вул. Ясна у напрямку вул. Батюка, не впорався з керуванням, не вибрав безпечної швидкості та у разі виникнення небезпеки для руху або пішоходів, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу внаслідок чого скоїв наїзд на перешкоду - автомобіль «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , який знаходився у статичному положенні. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 24.01.2023. Актом (протоколом) огляду ТЗ від 12.12.2022 зафіксовано пошкодження, отримані 08.12.2022 транспортним засобом «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] . Згідно з даними рахунку-фактури № 0000001111 від 24.01.2023, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , склала 23919,37 гривень. Факт ДТП 08.12.2022 був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховими актами № 2268659-1 від 01.02.2023 та № 2268659-2 від 03.08.2023. За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування на підставі страхового акту № 2268659-1 від 01.02.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі: 17850,17 грн, шляхом перерахування коштів власнику автомобіля [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 4525 від 01.02.2023. 02.08.2023 був проведений додатковий огляд автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , за результатами, якого було складено рахунок № 000003085 від 02.08.2023, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля «PEUGEOT 2008», д.н.з. [NUMBER] , склала 9876,96 грн. На підставі страхового акту № 2268659-2 від 03.08.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі 9876,96 грн, шляхом перерахування коштів власнику автомобіля [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 33985 від 03.08.2023. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 27727,13 грн. Згідно з даними витягу з централізованої бази даних МТСБУ, у водія автомобіля MERCEDES-BENZ 168031 А140, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту або страховий сертифікат «Зелена картка». 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 15/04/2024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укаденими Договорами страхування та сплачує Первісному Кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно з п. 6 Додатку до договору Кредитор відступив право вимоги до боржника за договором № DNH0MA-2146 від 20.07.2022 [PERSON] . Згідно з даними копій квитанцій позивач сплатив первісному кредитору ціну договору 22.04.2024. За вказаних обставин, суд вважає, що до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги до відповідача від ПрАТ «СК «ВУСО». 15.05.2024 відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування вказаної суми збитків. Згідно з положеннями ст. 979, 980 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката) (ст. 990 ЦК України). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у постанові № 175/4710/16-ц від 02.10.2024, у договорах майнового страхування допускається суброгація, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Правовідносини, що виникли у зв`язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат, засновані на суброгації, тобто переході до страховика права вимоги потерпілої особи в деліктному зобов`язанні, тому вимога страхової компанії до завдавача шкоди не є регресною. Ураховуючи викладене, суд погоджується з позицією відповідача про те, що позивач не набув права регресної вимоги згідно зі ст. 993 ЦК України. Страховик відступив право грошової вимоги позивачу, тому правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями глави 47 Цивільного кодексу України. Отже, до нового кредитора перейшло право грошової вимоги первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що право вимоги у даних правовідносинах не може бути відступлене, оскільки відповідно до ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається лише у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно із частиною першою статті 175 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відповідно до частини третьої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважає відповідач. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи відповідача щодо відмови у позові через невірну кваліфікацію правовідносин позивачем. Ураховуючи те, що відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної події, яка мала місце 08.12.2022, та під час якої було заподіяно матеріального збитку майну потерпілої [PERSON] ; Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» здійснила виплату потерпілій збитків у розмірі 27727,13 гривень за договором добровільного страхування майна, та відступила право грошової вимоги позивачеві, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 25-05 від 25.05.2024, укладений між адвокатом Хобтою Ю.М. та ФОП [PERSON] ; додаткову угоду № 1/0907 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-05 від 25.05.2024; ордер на надання правничої допомоги № 25-05 від 25.05.2024; квитанцію № ТНСХ-С221-53ЕМ-СЕ07 від 11.07.2024, згідно з даними якої [PERSON] перерахував Адвокатському об`єднанню «Адвокатус» 16352 грн за надання правничої допомоги згідно із договором від 25.05.2024. З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що у даній справі витрати на правову допомогу у сумі 16352 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 гривень витрат на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved