Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-30 00:00:00

У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра за допомогою системи «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , подана у його інтересах представником адвокатом Коган Р.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 березня 2025 року по 08 травня 2025 року в розмірі 40\~336, 20 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 588,25 грн., а також понесених витрат щодо сплати судового збору у сумі 1\~211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що датою його звільнення з підприємства відповідача є 28 березня 2025 року, проте повний розрахунок із ним було проведено лише 05 червня 2025 року. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 23 червня 2025 року, копію позовної заяви із додатками відповідачу було направлено позивачем при зверненні із позовом до суду за допомогою системи «Електронний суд». Відповідач не скористався належним правом на подання відзиву на позовну заяву, жодних заяв або клопотань на адресу суду не направляв. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс», наказом № 25-04 К від 28 березня 2025 року звільнений за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 14). Звернувшись до суду позивач зазначив, що датою його звільнення з підприємства є 28 березня 2025 року, проте остаточний розрахунок у повному розмірі із ним було проведено лише 05 червня 2025 року, що підтверджено зокрема наданими ним копією розрахункового листка про суми належних виплат від підприємства (а.с. 15), випискою про рух коштів по картковому рахунку позивача за період з 28 березня 2025 року по 05 червня 2025 року (а.с. 16-17). Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану їй заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~117\~КЗпП України\~у разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість місяців. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40\~336,20 грн. Позовна заява містить розрахунок вказаної суми, де періодом розрахунку зазначено період з наступного дня після звільнення, тобто з 29.03.2025 по 08.05.2025, попри те, що як зазначає позивач, повний розрахунок із ним було здійснено лише 05.06.2025 року. При цьому кількість днів у вказаному періоді позивачем розраховано у кількості 45 робочих днів, що відповідає періоду з 29.03.2025 по 01.06.2025 року. Отже суд виходить з того, що оскільки позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 45 робочих днів, та враховуючи що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в межах заявлених ним вимог, тобто за період 45 робочих днів. Що стосується безпосередньо розміру належних до виплати позивачу у цій частині сум, суд враховує наступне. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, середньоденна заробітна плата перед звільненням, обчислена ним виходячи з заробітної плати позивача за лютий 2025 року (15\~585,00 грн.) та 28 днів березня 2025 року (34\~611,42 грн.), в результаті чого враховуючи кількість робочих днів у вказаному періоді (56), середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням, відповідно до його розрахунку, склала 896,36 грн. У той же час, згідно наведених норм пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Тобто, враховуючи що датою звільнення позивача є 28 березня 2025 року, отже середня заробітна плата має обчислюватися виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулась вказана подія (березень), тобто за січень та лютий 2025 року. Згідно наданої позивачем довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України, та розрахунків позивача, у лютому 2025 року позивачу нараховано 15\~585,00 грн. за 28 робочих днів (а.с. 3, 18-на звороті). Згідно цієї ж довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України, у січні 2025 року позивачу нараховано 15\~585,00 грн. за 31 день. Отже середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 складає: 15\~585,00 + 15\~585,00 / 59 = 528, 30 грн., відповідно загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позивачем вимог, тобто за період 45 робочих днів, складає 23\~773,50 грн. (528,30 грн. х 45 днів = 23\~773,50 грн.). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 588,25 грн. суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Заборгованість по несвоєчасно виплаченій заробітній платі, що складає предмет вказаної вимоги, включає заробітну плату за лютий 2025 року та заробітну плату за березень 2025 року, які були несвоєчасно виплачені позивачу, зважаючи що остаточний розрахунок було здійснено лише 05 червня 2025 року. Позивач просить стягнути компенсацію у розмірі 588,25 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4, 19-22). Суд, перевіривши вказаний розрахунок, та враховуючи, що відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку згідно розрахунку позивача у загальному розмірі 588,25 грн. У зв`язку з викладеним з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» на користь позивача слід стягнути суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за лютий та березень 2025 року у розмірі 588,25 грн, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту, позовні вимоги частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні із позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн., при цьому позовні вимоги були заявлені у розмірі 40\~924,45 грн., а задоволені на суму 24\~361, 75 грн., то пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 720,91 грн. На підставі ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial