Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява Цимбалюк Петра Анатолійовича, який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у позовній заяві просить суд встановити юридичний факт про те, що померлий [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON] , просить визнати за позивачкою [PERSON] , як спадкоємицею за законом після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: на земельні ділянки, загальною площею 1.86 га, у межах згідно з планом, зокрема, площею 1,64 га, за кадастровим номером 6122082000:01:001:0187, площею 0,22 га за кадастровим номером 6122082000:01:001:1054, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР № 055188 від 10 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження Заліщицької райдержадміністрації від 01 квітня 2003 року №119, що розташовані на території Ворвулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що [INFO] у віці 72 роки помер батько позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на земельні ділянки, загальною площею 1.86 га, у межах згідно з планом, зокрема, площею 1,64 га, за кадастровим номером 6122082000:01:001:0187, площею 0,22 га, за кадастровим номером 6122082000:01:001:1054, які належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР № 055188 від 10 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження Заліщицької райдержадміністрації від 01 квітня 2003 року №119, що розташовані на території Ворвулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Відповідно до даних приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Ткачука Сергія Олександровича 10 травня 2017 року заведена спадкова справа №66/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] . Бажаючи успадкувати майно після смерті батька в позивачки виникла необхідність надати до приватного нотаріуса документ, що підтверджує родинні зв`язки між нею та померлим. У свідоцтві про народження позивачки її батько записаний як « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Як слідує з відповіді на адвокатський запит, наданий Заліщицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.10.2025 року за №346/35.13.1-07.3, у відділі відсутній актовий запис про народження [PERSON] за 1944 рік, який помер [INFO] в с.Ворвулинці Заліщицького району Тернопільської області. Листом № 24/02-14 від 10 лютого 2025 року приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Ткачук С.О. відмовив позивачці в оформленні її спадкових прав на спадкове майно та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку, оскільки є два спадкоємці по закону, які прийняли спадщину згідно ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, а саме: дочка [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому видача свідоцтва про право на спадщину за законом на цілі земельні ділянки позивачці не можлива. Додатково нотаріусом повідомлено, що у документах позивачки допущені помилки, які підтверджують родинні зв`язки між нею та померлим, пропонує для вирішення спору з метою оформлення права на спадкове майно після смерті [PERSON] , звернутися з позовом до суду. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.09.2025 року суддя Шевчук В.М. прийняла до свого провадження цивільну справу, визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначила підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.08.2025 року суддя Шевчук В.М. закрила підготовче провадження та призначила справу до судового розгляду. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове нерухоме майно підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] у с.Гиньківці Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області від 07.06.2000 року. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.10.1968 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.04.2016 року [PERSON] помер [INFO] у віці 72 років, про що 22.04.2016 року Ворвулинською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області складено відповідний актовий запис №10. Згідно довідки №290 від 08 травня 2017 року, виданої Ворвулинською сільською радою, [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав у будинку [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - колишня дружина, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - син та [PERSON] , [INFO] - онук. Згідно відповіді за №346/35.13.1-07.3 від 23.10.2025 року Заліщицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вбачається те, що у відділі відсутній актовий запис про народження [PERSON] за 1944 рік, який помер [INFO] в с.Ворвулинці Заліщицького району Тернопільської області. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.09.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 6122082000:01:001:1054 становить 28300 гривень 99 копійок. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.09.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 6122082000:01:001:0187 становить 28062 гривні 76 копійок. Згідно копії спадкової справи №66/2017, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , як спадкоємиця за законом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , якому належало спадкове майно, яке складається: з земельної ділянки, загальною площею 1.86 га, у межах згідно з планом, зокрема площею 1,64 га за кадастровим номером 6122082000:01:001:0187, площею 0,22 га, за кадастровим номером 6122082000:01:001:1054, які належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР № 055188 від 10 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження Заліщицької райдержадміністрації від 01 квітня 2003 року №119, що розташовані на території Ворвулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.. Однак, листом приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Ткачук С.О. за №24/02-14 від 10.02.2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормою ч.1 ст.235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , відповідача - [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі, відтак остання має право на спадкування майна, яке належало померлому [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved