Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-27 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11.03.2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Z75.24087.006496894 (далі кредитний договір №Z75.24087.006496894), відповідно до якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 6035 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) на строк до 11.03.2021 року, а позичальник зобов`язався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості згідно з умовами цього договору. Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 6035 грн. 00 коп. в строки визначені умовами договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 року утворилась заборгованість в сумі 12780 грн. 66 коп., яка складається з наступного: 6035 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1970 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками, 4775 грн. 24 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~ «Оптіма Факторинг» (далі ТОВ «Оптіма Факторинг») укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z75.24087.006496894. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №Z75.24087.006496894. Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12780 грн. 66 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.56-57). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині вимог позовної заяви просив розглядати справу без його участі, не заперечив проти винесення судом заочного рішення у справі у випадку неявки відповідача (а.с.4 зворот). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу про виклик в судові засідання, призначені на 30.10.2025 року, 28.11.2025 року надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією на запит суду з Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.55), що підтверджується поштовими конвертами з відміткою установи поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 66, 77), що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі № 918/539/16. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів. З огляду на викладене вище, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу за відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Z75.24087.006496894, за умовами якого банк відкриває рахунок та надає позичальнику кредит, а позичальник його отримує на таких умовах: сума кредиту 6035 грн. 00 коп., процентна ставка та тип 9,99% річних (змінювана), строк кредиту - 12 місяців. Під час користування кредиту банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачується згідно діючих тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку. Дата повернення кредиту 11.03.2021 року. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 5202 грн. 59 коп. на рахунок [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 832 грн. 41 коп. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.5). Додатком №1 до кредитного договору №Z75.24087.006496894 є паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем (а.с.6). Банк свої зобов`язання за кредитним договором №Z75.24087.006496894 виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 11.03.2020 року про видачу кредиту в сумі 6035 грн. 00 коп. та ордером-розпорядженням №2 від 11.03.2020 року про сплату страхового платежу в сумі 832 грн. 41 коп. (а.с.7). Згідно виписки по рахунку та довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z75.24087.006496894, заборгованість відповідача станом на 19.12.2023 року становить 12780 грн. 66 коп., яка складається з наступного: 6035 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1970 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками, 4775 грн. 24 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.9). 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив, а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняв права вимоги до відповідача за кредитним договором №Z75.24087.006496894, що визначені в друкованому реєстрі боржників, який є додатком №2 до договору факторингу в загальній сумі 12780 грн. 66 коп., яка складається з: 6035 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1970 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками, 4775 грн. 24 коп. заборгованість за комісіями (а.с.13-22). Згідно платіжної інструкції від 20.12.2023 року №45 ТОВ «Оптіма Факторинг» проведено фінансування за договором факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 року (а.с.23). Відтак ТОВ «Оптіма Факторинг», як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступив, а ТОВ «ФК «Профіт капітал» прийняв права вимоги до відповідача за кредитним договором №Z75.24087.006496894, що визначені в друкованому реєстрі боржників, який є додатком №2 до договору факторингу в загальній сумі 12780 грн. 66 коп., яка складається з: 6035 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 1970 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками, 4775 грн. 24 коп. заборгованість за комісіями (а.с.25-32). Згідно платіжної інструкції від 26.12.2023 року №376 ТОВ «ФК «Профіт капітал» проведено фінансування за договором факторингу №22/12-2023 (а.с.33). Відтак ТОВ «ФК «Профіт капітал», як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що первісний кредитодавець умови кредитного договору виконав, надав відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором. В свою чергу відповідач, підписавши вказаний договір, добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, тому суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора, заборгованості у розмірі 8005 грн. 42 коп., яка складається з наступного: 6035 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1970 грн. 42 коп. заборгованість за відсотками. Що стосується нарахування та стягнення з позичальника заборгованості за обслуговування кредиту в сумі 4775 грн. 24 коп. суд зазначає наступне. Кредитний договір №Z75.24087.006496894 у значенні п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» є договором про споживчий кредит, так, як укладений фізичною особою-позичальником для забезпечення задоволення власних потреб. Отже, спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовА`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон №1734-VIII передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону №1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон №1734-VІІІ розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону №1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.12.2021 року в справі № 148/2112/19). У Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків таких, як виникнення, зміна чи припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Умовами п.1.5 кредитного договору №Z75.24087.006496894 передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати за послуги з обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п.5 Додатку № 1 (а.с.5). Згідно з п.5 Додатку №1 до кредитного договору №Z75.24087.006496894 до платежів за додаткові та супутні послуги належить, зокрема плата за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в сумі 126 грн. 74 коп. (а.с.6). Однак ні в договорі, ні в Додатку №1 до цього договору не вказані конкретний перелік додаткових чи супутніх послуг банку, які можна віднести до обслуговування кредиту, наприклад, таких як інформування позичальника понад встановлену ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» періодичність про поточний розмір його заборгованості, розмір повернутої суми кредиту, надання виписку з рахунку щодо погашення заборгованості тощо. При цьому комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки, інші комісії за відкриття і ведення рахунку обумовлена окремо у другому реченні п.1.5 кредитного договору №Z75.24087.006496894 та сплачується згідно з Тарифами, розміщеними на веб сайті банку. Отже, кредитний договір не містить конкретного переліку послуг кредитодавця з обслуговування кредиту, за які позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячну комісію. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що банк надавав відповідачу будь-які додаткові послуги, які можна було б кваліфікувати як такі, що пов`язані з обслуговуванням наданого ним кредиту. З огляду на це, а також положень ч.1 ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умова першого речення п.1.5 кредитного договору №Z75.24087.006496894 щодо обов`язку позичальника вносити плату (комісію) щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 року у справі №755/11636/21, від 08.02.2023 року у справі №168/349/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 року у справі №755/9486/21. Оскільки умова кредитного договору №Z75.24087.006496894 про щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, то у банку не виникло право вимоги до позичальника про сплату цієї комісії, а тому воно не могло бути ним передане, зокрема продане третім особам. Таким чином, позивач не набув права вимоги до відповідача в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Щодо стягнення судових витрат. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду копії: договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Профіт капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий Курс» в особі директора Разумного Євгенія Миколайовича (а.с.35-38); додаткової угоди №1/1 від 01.07.2024 року до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року (а.с.39); акту №1 від 16.06.2025 року прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 року (а.с.40); акту №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 24.07.2025 року (а.с.41); платіжної інструкції від 24.07.2025 року №1496 (а.с.43). Отже, з долучених до позову документів підтверджується факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 4410 грн. 00 коп. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Також при\~зверненні до\~суду позивачем\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 3028 грн. 00 коп. За результатом розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, тому з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору з відповідача в сумі 1907 грн. 64 коп.

Outcome: partial