Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

14 жовтня 2025 року представниця позивача - адвокат Масловська С.А. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 травня 2019 року у Захарівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Крім того, з подружжям проживає також син дружини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, батьком [PERSON] зазначено [PERSON] . Державна реєстрація народження була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. Позивач [PERSON] з початку спільного проживання з відповідачкою та її сином бере активну участь у його духовному, моральному та фізичному розвитку, забезпечує матеріальні потреби та належні умови життя, розуміючи спільну з дружиною відповідальність за його здоров`я, виховання та майбутнє. Біологічний батько дитини участі у її вихованні не приймає, матеріально не утримує та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На даний час [PERSON] , [PERSON] та діти проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на повному утриманні позивача. Зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] стало те, що позивач є військовослужбовцем та доведення такого факту дасть йому можливість звільнитися з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням представниці позивача строку для усунення недоліків, які у встановлений строк були усунені (а.с. 16-18). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Затишанської селищної ради та Військову частину [NUMBER] (а.с. 49-50). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 76). У судовому засіданні представниця позивача - адвокат Масловська С.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. При цьому представниця позивача пояснила, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] . Також, з ними проживає малолітній син відповідачки [PERSON] , відомості про батька якого записані за статтею 135 СК України (за заявою матері). З початку спільного проживання позивач піклується та утримує сина відповідачки [PERSON] . Наразі позивач перебуває на військовій службі, та як тільки є можливість він приїжджає додому до своєї сім`ї. Встановлення факту утримання малолітньої дитини дасть можливість позивачу звільнитися з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). В даний час до сім`ї [PERSON] входять дружина та двоє дітей, однак дружина перебуває в стані вагітності. Оскільки процеси щодо встановлення факту утримання дитини та звільнення з військової служби є досить тривалими, то вони вирішили звернутись до суду раніше. Представниця третьої особи Служби у справах дітей Затишанської селищної ради Трибой К.В. при вирішенні заявлених вимог поклалась на розсуд суду. При цьому пояснила, що до сім`ї позивача [PERSON] входить дружина [PERSON] та двоє малолітніх дітей, а саме їх спільний син [PERSON] та син відповідачки [PERSON] . Наразі позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу за межами району. Як тільки позивач приїжджає додому він допомагає відповідачці доглядати та виховувати дітей. Відповідачки належним чином виконує свої батьківські обов`язки, здійснює догляд, займається вихованням та надає дітям належне утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України (а.с. 84). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлена їй судова повістка про виклик до суду за її місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 85). Відповідачка про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/993/25 на підставі частини 8 статті 187 ЦПК України, сформовано відповідь № 1887535 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , згідно якої остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідачки, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду. Представник третьої особи Військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 82). Про причини неявка суд не повідомив. Ураховуючи, що відповідачка не з`явилась до суду без поважних причин, однак сторона позивача не надала суду згоду щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без застосування положень Глави 11 ЦПК України. Заслухавши пояснення представниці позивача, представниці третьої особи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач [PERSON] з 22 травня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), про що Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, складено актовий запис № 20. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22 травня 2019 року (зв.а.с. 32). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2019 року (зв.а.с. 36). Також, відповідачка [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 березня 2025 року (а.с. 33). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00052293434 від 09 липня 2025 року, батьком [PERSON] зазначено [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері). 21 березня 2025 року прізвище дитини та його батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 34-36). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 вересня 2025 року [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою разом позивачем також проживає його дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] (зв.а.с. 38 - а.с. 39). Факт спільного проживання позивача [PERSON] , його дружини [PERSON] та дітей [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягами з реєстру Затишанської територіальної громади № 2023/006320186 від 14 серпня 2023 року, № 2025/003139189 від 06 березня 2025 року, № 2025/009484549 від 14 липня 2025 року, № 2025/003139249 від 06 березня 2025 року відповідно (а.с. 32, 37, 38, зв.а.с. 33). З характеристики наданої класним керівником [PERSON] та директором Затишанського ліцею [PERSON] на [PERSON] , [INFO] , здобувача освіти 1-А класу вбачається, що дитини за період навчання зарекомендував себе як активний, доброзичливий, добре фізично розвинений учень. Дитина ходить до школи із задоволенням. Батьки приділяють належну увагу сину, цікавляться його успіхами та досягненнями. Хлопчик завжди чистий та охайний (зв.а.с. 39). З довідки наданої третьою особою - Службою у справах дітей Затишанської селищної ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживаються за адресою: [ADDRESS] , та виховують двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] дбають про здоров`я, безпеку та добробут дітей, готують їх до самостійного життя (а.с. 60). Дослідивши надані стороною докази суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представниця позивача вказує, що підставою для звернення до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] стало те, що позивач є військовослужбовцем та доведення такого факту дасть йому можливість звільнитися з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). Факт перебування [PERSON] , на військовій службі підтверджується копією довідки виданої Військовою частиною [NUMBER] (зв.а.с. 40). У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Відповідно до частини 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із статтею 151 СК Українибатьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Отож, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (стаття 260 СК України). Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 стаття 268 СК України). Виходячи з аналізу вказаних вище норм, Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2023 року № 160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом установлено, що позивач [PERSON] є вітчимом малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. У свою чергу батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Представниця позивача просить встановити факт перебування на утриманні позивача [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] . Доведення факту перебування дитини на утриманні стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі щодо виконання батьками обов`язків з виховання та утримання дитини. В ході розгляду справи стороною позивача не доведено обставин, які входять до предмету доказування, а саме, що малолітній [PERSON] , [INFO] не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, що виключає можливість виникнення у позивача обов`язку, передбаченого частиною 1 статті 268 СК України. Також, надані до суду докази, а саме: копія акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 вересня 2025 року та витягами з реєстру Затишанської територіальної громади стосовно сторін та дітей підтверджують лише факт спільного проживання позивача з відповідачкою та дітьми, проте такі документи не свідчать про утримання заявником зазначених осіб. З довідки наданої третьою особою - Службою у справах дітей Затишанської селищної ради вбачається, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] разом здійснюють догляд та займається вихованням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Водночас, як установлено судом, наразі позивач перебуває на військовій службі та інколи приїжджає додому до своєї сім`ї, в свою чергу саме відповідачка [PERSON] здійснює догляд, займається вихованням та надає своєму рідному сину [PERSON] належне утримання у вигляді щоденного догляду і забезпечення щоденних побутових потреб дитини. Отож, з наданих суду доказів не можна вважати, що позивач є особою, який утримує малолітнього сина своєї дружини самостійно, оскільки суду не надано доказів того, що така допомога надається саме ним одноособово, а не матір`ю дітей, на яку такий обов`язок покладений в силу вимог статті 180 СК України. Крім цього, відсутність у матері чи батька дітей доходу протягом певного періоду часу не звільняє їх від покладеного на них законом обов`язку утримувати свою малолітню дитину, у тому числі і за допомогою держави у певних випадках, і не робить автоматично вітчима зобов`язальною особою з утримання дітей дружини. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отож, відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про недоведеність позивачем факту перебування лише на його утриманні малолітнього сина відповідачки [PERSON] , [INFO] . Сам факт проживання дитини в сім`ї з вітчимом, не є беззаперечним доказом його утримання. Ба більше, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що жодних доказів того, що відповідачка, або треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору порушують, не визнають чи оспорюють права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до позовної заяви не надано. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, усиновлення, оскарження дій чи рішень компетентних органів. Отже, [PERSON] звернувся до суду з позовом з метою закріплення факту, який ніким не оспорюються та не ставиться під сумнів. З огляду на викладене вище, подана до суду позовна заява про встановлення факту, утримання дитини, є не обґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed