Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-26 00:00:00

14 серпня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 12 вересня 2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 8278297 про надання споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно п.1.2 Договору від 17 вересня 2024 р. товариство (позивач) надає споживачу (відповідачка) кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п. 1.2. визначена сума кредиту: 9 300 грн., дата строк кредиту: 360 днів. Кредитні кошти надаються споживачу безготівково на рахунок з використанням банківської карти. 16 вересня 2024 р. сторони домовились збільшити розмір кредиту до 11 000 грн. Позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав відповідачці грошові кошти шляхом їх перерахування на платіжну картку номер, якої надано позичальником та міститься в реквізитах Договору кредиту. В свою чергу, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 22 651,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом 10 890,00 грн.; заборгованість за відсотками 11 761,20 грн. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму боргу, а також судові витрати по справи (а.с. а.с. 1 7). Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 18 серпня 2025 р. позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків надання відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінету учасників справи (а.с. 69). 20 серпня 2025 р. від представника позивачки надійшли документи на усунення недоліків (а.с. а.с. 71 73). Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 1698280 щодо відомостей про зареєстроване місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с. 74), ухвалою судді від 26 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 75). Позивач у судові засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача та проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с. 6 на зв.) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток та СМС повідомлень. Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 8278297 про надання споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора (а.с. а.с. 15 23). Згідно умов кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 9 300,00 гривен, строк кредиту: 360 днів, стандартна процентна ставка 1 % в день. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти, перші чотири та останні чотири цифри якої, зазначені в п.2.1. Договору кредиту (а.с. 16 на зв.). 16 вересня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 8278297 про надання споживчого кредиту, в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, про збільшення суми кредиту до 11 000, 00 грн (а.с. 29). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вимогами частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з частинами першою четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»). Судом встановлено, що стороною позивача не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка отримала від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» грошові кошти на виконання кредитного договору, не надано доказів про відкриття відповідачкою банківського рахунку та перерахування коштів на такий рахунок відповідача. Стороною позивача також не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачкою банківськими картками, рахунками та наявність у нього заборгованості. Так, факт перерахування грошових коштів (суми кредиту) на банківський рахунок відповідачки, а також наявність заборгованості та її розміру мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку (пункт 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція щодо належності доказів отримання кредиту та наявності заборгованості викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 17.12.2021 року у справі № 278/2177/15-ц. Лист ТОВ «Фінансова Компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 19 травня 2025 року № 7/10679 відображає зарахування 12 вересня 2025 коштів у розмірі 9 300 грн. на карту з початковими цифрами «473121» та останніми цифрами «6966», проте підтвердження належності такої картки відповідачці до суду не надано (а.с. а.с. 32 33). Лист ТОВ «Фінансова Компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 19 травня 2025 року № 7/10712 відображає зарахування 12 вересня 2025 коштів у розмірі 1 700 грн. на карту з початковими цифрами «473121» та останніми цифрами «6966», проте підтвердження належності такої картки відповідачці до суду не надано (а.с. а.с. 34 35). Наданий до позову розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунки були складені, не може бути доказом наявності заборгованості за договором, на якій наполягає позивач. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів у позику відповідачці на її рахунок, а також фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, та неналежністю наданих ним розрахунків як доказу заборгованості, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору та інші витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed