Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №5253863 від 23.10.2022 року в розмірі 38900грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2022 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] (надалі - відповідач) та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №5253863 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 10000грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №5253863 від 23.10.2022) повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було здійснено. 30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №89-МЛ. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором №5253863 від 23.10.2022 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Враховуючи те, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором сума заборгованості, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023 р., становить 38900 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків становить - 27900 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 1000 грн. 30.10.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та враховуючи малозначність даного спору, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи за адресою вказаною в позовній заяві, в тому числі і на номер телефону вказаний у позовній заяві та електронну адресу. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від19.05.2021 у справі №910/16033/20,від 20.07.2021у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі №496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 23.10.2022 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір №5253863 (надалі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №5253863 від 23.10.2022 р.) повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було здійснено. Відтак відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Відповідно до п. 3.2.6. Кредитного договору №5253863 від 23.10.2022 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Пункт 7.1. Кредитного договору №5253863 від 23.10.2022 року визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору ТзОВ «Мілоан» шляхом безготівкового переказу перерахувало відповідачу суму 10000грн. на його платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №85322778 від 23.10.2022. Згідно з п. 3.2.6. Кредитного договору, Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Відповідно до умов кредитного договору, 30.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №85322778 від 23.10.2022 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем, що підтверджується копією Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №85322778 від 23.10.2022 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023. Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023 сума заборгованості відповідача за кредитним договором №85322778 від 23.10.2022 року становить 38900 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10000грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 27900 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 1000 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №22284652/2 від 12.08.2025. За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 ЦК Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення умов кредитного договору №5253863 від 23.10.2022, свої зобов`язання відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 38900грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесло витрати в сумі 8 000,00 грн. на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року та замовлення до вказаного Договору, що підтверджується детальним описом наданих послуг, рахунком на оплату. Відтак, витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 8000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 2 422,40 грн сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved