Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Адвокат Тулянцева В.В. в інтересах [PERSON] , заінтересована особа Мологівська сільська рада звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання. Короткий зміст та обґрунтування заявлених вимог. Свою заяву обґрунтовує наступним, заявниця є дочкою [PERSON] , а вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Тобто заявниця є онучкою останніх. З дня народження та станом на момент звернення із заявою заявниця проживала спільно із матір`ю та дідом з бабою, за адресою - [ADDRESS] . [INFO] помер дід заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті приватним нотаріусом Базан Т.П. 20.10.2015 року була заведена спадкова справа №19/2015 за заявою його дружини [PERSON] . [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . На той час вона була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . Після її смерті спадкова справа не заводилась. [INFO] померла баба заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , яку заявниця прийняла за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України, адже спільно проживала разом із спадкоємицею. 16.07.2025 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Базан Т.П. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області із заявою щодо оформлення спадщини після померлої баби [PERSON] , але отримала відмову, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини, який встановлено згідно ст. 1270 ЦК України, адже місце реєстрації, зазначене в її паспорті відмінне від місця реєстрації спадкодавця. Рух справи у суді 03.09.2025 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження по цивільній справі №495/6775/25 та призначено до судового розгляду. 03.11.2025 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання представника заявниці [PERSON] адвоката Тулянцевої В.В. про виклик свідків по цивільній справі №495/6775/25. Короткий виклад позицій сторін по справі У судове засідання заявниця [PERSON] та її представник адвокат Тулянцева В.В. не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заяву підтримали та просили задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи Мологівської сільської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.12.2002 року /а.с.9/ [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України /а.с.12/. Тобто заявниця [PERSON] є онучкою [PERSON] та [PERSON] . З дня народження та станом на момент звернення із заявою заявниця [PERSON] проживала спільно із матір`ю та дідом з бабою за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження на предмет проживання від 13.08.2025 року /а.с.22/. [INFO] помер дід заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.16/. Після його смерті приватним нотаріусом Базан Т.П. 20.10.2015 року була заведена спадкова справа №19/2015 за заявою його дружини [PERSON] . [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.11/. На той час вона була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №482 від 13.05.2025 року /а.с.14/. Після її смерті спадкова справа не заводилась. [INFO] померла баба заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] /а.с.19/. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , яку заявниця прийняла за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України, адже спільно проживала разом із спадкоємицею. 16.07.2025 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Базан Т.П. Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області із заявою щодо оформлення спадщини після померлої баби [PERSON] , але отримала відмову, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини, який встановлено згідно ст. 1270 ЦК України, адже місце реєстрації, зазначене в її паспорті відмінне від місця реєстрації спадкодавця /а.с.23/. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та знає [PERSON] з часу її народження, тобто з 2002 року. Весь час вона проживала зі своєї матір`ю [PERSON] та дідом [PERSON] і бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Але з жовтня 2022 року по 25.05.2023 року була зареєстрована в с. Бикоза Білгород-Дністровський район. А з 27.06.2025 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла баба заявниці [PERSON] . На час її смерті [PERSON] проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] так і проживає за вказано адресою. Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона знає [PERSON] з її дитинства. Весь час вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Однак зареєстрована [PERSON] була за другою адресою, а саме з жовтня 2022 року в с. Бикоза, Білгород-дністровський район, а з 27.06.2025 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зареєструватись за місцем свого проживання [PERSON] не мала змоги, тому що будинок по [ADDRESS] зареєстровано на ім`я її дідуся [PERSON] , який помер в 2011 році. [INFO] померла бабка [PERSON] [PERSON] . На той час вони проживали сумісно по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до положень статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу(стаття 1258 ЦК України). За змістом норми статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини третьої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268\~ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою статті 29\~ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2,3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268\~ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268\~ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до частин першої та другої статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Оцінюючи встановлене, суд прийшов до висновку вважати встановленим факт, що заявник [PERSON] постійно проживала з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Даний факт є необхідним для реалізації заявником права спадкування. Враховуючи, що в позасудовому порядку встановити факт постійного проживання з спадкодавцем заявник не має можливості, досліджені по справі докази в їх сукупності підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, заява підлягає задоволенню. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved