Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-24 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (далі КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня») та голови комісії з реорганізації Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» (далі КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини») про визнання незаконним і скасування рішення, розпорядження та наказу про звільнення, а також про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказував, що рішенням Київської обласної ради від 24 листопада 2021 року «Про призначення Генерального директора КНП КОР «Київська обласна лікарня» його призначено на посаду генерального директора КНП КОР «Київська обласна лікарня» терміном на п`ять років на умовах контракту як такого, що переміг у конкурсі. \~ \~ \~ \~В подальшому, 26 листопада 2024 року між ним та Київською обласною радою укладено Контракт строком дії до 26 листопада 2026 року. При цьому, п. 5.1 Контракту визначено, що внесення змін та доповнень до цього контракту здійснюється шляхом укладення додаткових договорів. Також умовами Контракту визначено, що контракт припиняється з ініціативи Органу управління до закінчення його строку у випадках, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України ( п. 5.2 Контракту), а у разі дострокового припинення дії контракту з незалежних від керівника причин, зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 36, пп 1,2, 6 частини 1 ст. 40 КЗпП України, встановлюються додаткові гарантії, компенсації та виплати, передбачені законодавством. Крім того вказував, що рішенням Київської обласної ради від 9 червня 2023 року було перейменовано КНП КОР «Київська обласна лікарня» на КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини ». Однак, 25 липня 2024 року на сесії Київської обласної ради прийнято рішення щодо припинення юридичної особи КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», а також створено комісію з реорганізації вказаного підприємства та затверджено її склад. При цьому, п. 6.2 рішення Київської обласної ради покладено на голову комісії з реорганізацій обов`язок повідомити в установленому чинним законодавством порядку працівників Центру реабілітаційної медицини про реорганізацію юридичної особи та забезпечити дотримання соціально-правових гарантій працівників.. 29 липня 2024 року спільним наказом голови комісії з реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» та генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня « № 107-од/123-02-02 «Про початок процесу реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» та створення спільної консультативно-робочої групи» на [PERSON] як генерального директора КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» покладено обов`язки щодо організації лікувально- профілактичної діяльності закладу. 10 жовтня 2024 року Київською обласною радою винесено рішення про звільнення генерального директора КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» [PERSON] з 15 жовтня 2024 року у зв`язку із реорганізацією та доручено виконуючому обов`язки голови Київської обласної ради [PERSON] видати розпорядження про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В подальшому, виконуючий обов`язки голови Київської обласної ради [PERSON] видав розпорядження №1003 «Про звільнення генерального директораКНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підпункту 3 пункту 5.2 розділу 5 Контракту Того ж дня на виконання вищевказаного розпорядження головою комісії з реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» видано наказ № 782-к/тр від 15 жовтня 2024 року, яким звільнено [PERSON] з посади генерального директора КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» у зв`язку із реорганізацією згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та підпункту 3 пункту 5.2 розділу 5 Контракту. Дані розпорядження та наказ були врученні йому 15 жовтня 2024 року та ним з проведено відповідний розрахунок при звільненні. Разом з тим, позивач стверджує, що внаслідок ухвалення незаконних рішень, розпорядження № 1003 та наказу про звільнення порушено його трудові права та звільнення проведено у порушення норм чинного трудового законодавства. Зокрема, оскаржуючи незаконність рішення Київської обласної ради від 10 жовтня 2024 року про його звільнення з посади генерального директора КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» [PERSON] з 15 жовтня 2024 року у зв`язку із реорганізацією та подальше винесення розпорядження № 1003 про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вказував що його звільнення було проведено без дотримання норм ч.2 ст. 40, ст. 42 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо обов`язкового працевлаштування працівника та залишення його на роботі й відповідно йому не було запропоновано всіх наявних на підприємстві вакансій, які він може виконувати та які відповідають його кваліфікації та досвіду, які існували та з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день його звільнення, хоча такі посади з`являлися, однак не були запропоновані, а також зважаючи на його досвід, кваліфікацію, наявність значних досягнень роботодавцем не було враховано його переважного право на залишення на роботі. До того ж вважає, що фактично на підприємстві відбулося безпідставне скорочення чисельності штату працівників, оскільки рішення Київської обласної ради не передбачало скорочення штату, а лише приєднання однією лікарні до іншої. Крім того, сам факт реорганізації підприємства не тягне сам по собі необхідності проведення скорочення чисельності штату працівників та подальше звільнення. До того ж, відповідачами не було його повідомлено про скорочення його посади, а лише про зміну умов праці, що само по собі не є попередженням про зміну в організації виробництва та праці та скорочення посади в розумінні положень чинного трудового законодавства, а також не було ознайомлено із наказом про скорочення чисельності та штату працівників. Крім вищевказаного також зазначав, що при його звільненні були порушенні норми ст. 43 КЗпП України та звільнення проведено без отримання попередньої згоди виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої він є . Посилаючись на вказане, просив визнати незаконними рішення, розпорядження та наказ про його звільнення, поновити його на роботі на посаді генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», а також стягнути з відповідача Київської обласної клінічної лікарні на його користь згідно положень ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення та до дня поновлення на роботі та стягнути з відповідачів понесені ним витрати на правову допомогу. Не погоджуючись\~із поданим\~позовом,\~представник Київської\~обласної ради\~подала письмовий\~ відзив\~ на\~ позов,\~в \~якому \~зазначила про\~безпідставність заявлених\~ [PERSON] \~позовних вимог\~та просила\~в задоволенні\~позову відмовити.\~Зокрема,\~вказувала,\~що \~Київською обласною\~радою як\~власником комунальних\~закладів охорони\~здоров`я було\~прийнято рішення\~про реорганізаціюКНП\~КОР «Київський\~обласний центр\~реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» та дане рішення прийнято в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, вільних вакантних посад керівників закладів охорони здоров`я, призначення на які здійснюється на підставі рішення Київської обласної ради, на момент звільнення позивача не було, а тому з метою недопущення порушення трудових прав [PERSON] при звільненні йому було надано попередження про звільнення головою ліквідаційної комісії та запропоновано перелік вакантних посад згідно штатного розпису, які були наявні на підприємстві правонаступнику, однак протягом двох місяців позивач не звернувся із відповідною заявою про переведення його на жодну із запропонованих вакансій, а тому в подальшому був звільнений. Також безпідставними є вимоги позивача в частині поновлення його на посаді генерального директора Київської обласної клінічної лікарні, оскільки дана посада як на момент прийняття рішення про реорганізацію Реабілітаційного центру, так й на день звільнення не була вакантною, а тому посилаючись на вказане просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Не погоджуючись із поданим позовом, представник Київської обласної клінічної лікарні також подала письмовий відзив на позов, в якому зазначила про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог та просила в задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Крім того вказав, що 13 липня 2024 року йому головою комісії з реорганізації Центру реабілітаційної медицини було вручено розпорядження голови Київської обласної ради про його звільнення з посади генерального директора, де підставою для звільнення вказано реорганізацію підприємства, яке він очолював шляхом злиття з Київською обласною клінічною лікарнею. Разом з тим його не було ознайомлено з наказом про скорочення його посади і взагалі про скорочення чисельності та штату працівників й відповідно таких наказів не існує. Також його не було ознайомлено й з наказом про зміну штатного розпису, згідно б до якого була ліквідована посада генерального директора. Фактично скорочення посади відбулося шляхом затвердження нового штатного розпису Київської обласної клінічної лікарні від 12 серпня 2024 року, а згідно до вимог чинного законодавства сама по собі реорганізація підприємства не є автоматичною підставою для звільнення працівників. Більше того, у новому штатному розписі Київської обласної клінічної лікарні була наявна посада генерального директора, однак дана посада не була йому запропонована, оскільки відповідачі вважають, що саме його посада підпала під скорочення як «дублююча», а тому саме він і підлягає звільненню, а не [PERSON] , посада якої так само підпадала під скорочення, що свідчить про те, що його звільнення відбулося з порушенням норм ст. 49-2 КЗпП України. Також вказував, що відповідачами протиправно не було враховано його переважного права на залишення на роботі як працівника передпенсійного віку, а також не враховано його досвіду, стажу роботи та наявність авторських прав на запатентований винахід, що передбачає додаткові гарантії захисту працівника. Крім того, його звільнення є незаконним, оскільки відповідачами не були при скороченні штату запропоновані інші наявні на підприємстві вакантні посади, які відповідають його кваліфікації та освіті. Зокрема зазначав, що він має диплом лікаря за спеціальністю «Терапія», пройшов інтернатуру за цією спеціальністю і має право обіймати посаду лікаря-терапевта, однак дана посада, не зважаючи на те, що вона з`явилася на підприємстві як вакантна, йому запропонована не була. Натомість йому були запропоновані посади молодшого медичного персоналу, гардеробника тощо, які не відповідають його кваліфікації. Також йому було запропоновано посаду лікаря-нефролога, однак документального підтвердження такої кваліфікації в його особовій справі не було. Звернув увагу й на те, що протягом двох місяців на підприємстві з`являлися й інші вакантні посади, роботу за якими він мав можливість виконувати відповідно до наявної освіти та кваліфікації, однак дані посади йому запропоновані не були. Зокрема, він окрім медичної освіти має також диплом магістра публічного управління та адміністрування та на підприємстві протягом двох місяців з`являлися посади менеджера (управителя) у сфері громадської охорони здоров`я, адміністратора, інспектора з кадрів, начальна відділу моніторингу та інші посади, які мають адміністративний та управлінський характер і не вимагають обов`язкової медичної освіти. Однак ці посади відповідачем у порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України йому протягом двох місяців та у день звільнення не були запропоновані Звернув увагу суду й на те, що він не відмовлявся від запропонованих 12 серпня 2024 року посад, а очікував що протягом двох місяців йому будуть запропоновані усі вакантні посади наявні на підприємстві, включаючи й ті, які з`явилися на підприємстві в період від дня попередження до дня звільнення. Однак 15 жовтня 2024 року його було звільнено без отримання його письмової згоди на переведення на певну посаду або ж відмови, що є порушенням трудового законодавства. Посилаючись на вказане просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні\~представник позивача\~Кирилюк Т.А. підтримала позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві, надала аналогічні пояснення, просила позов задовольнити повністю. Представник позивача\~Шагірманов Д.О., який приймав участь в режимі відеоконференції, поданий позов підтримав та просив про його задоволення. \~Представник відповідача Київської обласної ради Кондратенко Я.І. просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача з підстав необґрунтованості позову. Надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник Київської обласної клінічної лікарні Павлішина Н.В. просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових пояснення. При цьому, суду вказала, що 25 липня 2024 року Київською обласною радою як єдиним власником комунальних закладів охорони здоров`я Київської області було прийнято рішення про реорганізацію КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КПН КОР «Київська обласна клінічна лікарня». В подальшому, а саме 12 серпня 2024 року керівником Київської обласної клінічної лікарні за погодженням із Київською обласною радою був затверджений штатний розпис із збереженням майже 100 % кадрового потенціалу серед медичних працівників та оптимізацією із скороченням штату адміністративного та господарського складу, зокрема посади генерального директора Київського обласного центру реабілітаційної медицини. При цьому, право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у ст. 64 ГК України та втручання в господарську діяльність підприємства не допускається. Таким чином, зміни в організації виробництва і праці Київського обласного центру реабілітаційної медицини, а саме реорганізація (припинення) юридичної особи шляхом приєднання до Київської обласної клінічної лікарні та скорочення посади генерального директора є передбаченими законом підставами для звільнення позивача з вказаної посади. При цьому, Верховний суд неодноразово вказував, що право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний лише з`ясувати наявність підстав для звільнення. Так, звільнення [PERSON] відбулося із дотриманням вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, а також ст. 49-2 КЗпП України й відповідно його було попереджено 13 серпня 2024 року під особистий підпис про заплановане звільнення з посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, він отримав повідомлення про зміну умов праці у зв`язку із реорганізацією із одночасним пропонуванням вакантних посад, які він може зайняти відповідно до його кваліфікації, зокрема: начальника відділу управління якості апарату управління, завідувача приймально-діагностичного відділення, лікаря-нефролога центру нефрології та діалізу, враховуючи те, що [PERSON] є лікарем-нефрологом вищої категорії. Однак протягом наступних двох місяців [PERSON] своєї згоди щодо призначення на одну із запропонованих вакансій не надав, що унеможливило його переведення та він був звільнений 15 жовтня 2024 року. При цьому, наявність посад, що з`явилися з дня попередження до дня звільнення на підприємстві та не були запропоновані позивачу, жодним чином не обумовлюють незаконність його звільнення. Дійсно з 13 серпня 2024 року по 15 жовтня 2024року з`явилися вакантні посади, зокрема лікаря терапевта, отоларинголога, невропатолога, педіатра, кардіолога, уролога та вони не були запропоновані [PERSON] , оскільки він не мав діючої спеціалізації лікаря терапевта й відповідно ним не була підтверджена дана кваліфікація згідно Порядку проведення атестації лікарів та не було пройдено відповідного стажування. Щодо інших лікарських посад позивач також не мав відповідної кваліфікації. Посада начальника відділу моніторингу надання медичних послуг передбачає наявність економічної освіти. Решта вакансій, які з`явилися та не були запропоновані позивачу посади молодшого медичного персоналу, адміністратора, лаборанта, прибиральника тощо, то дані посади не пропонувалися, оскільки вже були запропоновані [PERSON] у повідомленні про зміну умов праці від 12 серпня 2024 року, однак згоди на призначення на жодну з них позивач не надав, а відтак повторне пропонування таких вакансій було недоречним. Безпідставними є й вимоги позивача в частині поновлення його посаді генерального директора Київської обласної клінічної лікарні, оскільки відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі, однак [PERSON] просить поновити його не на попередній посаді, з якої його було звільнено, а на посаді генерального директора іншого підприємства. До того ж дана посада не є вакантною та її обіймає [PERSON] відповідно до укладеного контракту. Посилаючись на вказане, просила в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] ,начальник відділу документально-кадрової роботи, будучи допита в суді пояснила, що [PERSON] був попереджений про звільнення та йому було запропоновано перелік посад, на які він міг ураховуючи його кваліфікацію бути переведеним, однак протягом двох місяців він не виявив бажання перевестися на жодну із запропонованих вакантних посад. При обранні посад, які були запропоновані позивачу, ураховувалася його кваліфікація, спеціальність та стаж роботи. Також вказала, що з 13 серпня 2024 року по 15 жовтня 2024 року з`явилися вакантні посади, зокрема лікаря терапевта, отоларинголога, невропатолога, педіатра, кардіолога, уролога та вони не були запропоновані [PERSON] , оскільки він не мав діючої спеціалізації лікаря терапевта й відповідно ним не була підтверджена дана кваліфікація згідно Порядку проведення атестації лікарів та не було пройдено відповідного стажування. Посади інших лікарів не відповідали його спеціалізації. Посада начальника відділу моніторингу надання медичних послу [PERSON] не пропонувалася. В свою чергу була запропонована посада лікаря-нефролога та пропонуючи цю та інші посади вона вивчала матеріали особових справ та враховувала наявність певних дипломів, які підтверджують спеціальність та кваліфікацію. Крім того вказала, що посади [PERSON] пропонувалися лише 12 серпня 2024 року та в день звільнення будь-які інші чи нові посади , що з`явилися на підприємстві не пропонувалися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Разом з тим, у судових справах, що випливають з трудових відносин, тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається, як правило, на роботодавця (Постанова ВС від 13.11.19 року у справі № 207/1385/16-ц). При цьому, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає у тому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (Постанова ВП ВС від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.27)). Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, положення наведених вище процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Проте, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 09 вересня 2022 року у справі № 174/144/21) Так,\~ судом\~ в\~ході \~розгляду \~справи \~встановлено,\~що на\~підставі рішення\~Київської обласної ради від 24 листопада 2021 року «Про призначення Генерального директора КНП КОР «Київська обласна лікарня» [PERSON] призначено на посаду генерального директора КНП КОР «Київська обласна лікарня» терміном на п`ять років на умовах контракту як такого, що переміг у конкурсі (а.с. 17, т. 1). \~ \~ \~ \~В подальшому, 26 листопада 2024 року між позивачем та Київською обласною радою укладено Контракт строком дії до 26 листопада 2026 року (а.с. 18- 24, т. 1).. Зокрема, у п. 5.1 Контракту визначено, що внесення змін та доповнень до цього контракту здійснюється шляхом укладення додаткових договорів. Пунктом 5. 2 Контракту визначено, що дія цього контракту припиняється, зокрема з ініціативи Органу управління до закінчення його строку у випадках, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України та цим контрактом ( підп. 3 п. 5..2 Контракту). Відповідно до п. 5.4 Контракту, у разі дострокового припинення дії контракту з незалежних від керівника причин, зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 36, пп 1,2, 6 частини 1 ст. 40 КЗпП України, встановлюються додаткові гарантії, компенсації та виплати, передбачені законодавством. Також умовами Контракту визначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці виходячи з установленого посадового окладу в розмірі 24\~295 грн. і фактично відпрацьованого часу ( п. 3.1 Контракту). На підставі додаткової угоди до Контракту від 1 грудня 2021 року визначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата в межах фонду оплати праці виходячи з установленого посадового окладу в розмірі 26\~325 грн. і фактично відпрацьованого часу (а.с. 25, т. 1). Крім того, рішенням Київської обласної ради від 9 червня 2023 року КНП КОР «Київська обласна лікарня» було перейменовано на КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини » (а.с. 31, т. 1). В подальшому, рішенням Київської обласної ради від 25 липня 2024 року, на підставі подання управління з питань комунальної власностіта житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради, з урахуванням висновків та рекомендацій постійних комісії Київської обласної ради з питань охорони здоров`я, материнства, дитинства, соціального захисту населення та пенсіонерів, з питань управління комунальною власністю, приватизацією житлово-комунального господарства та впровадження енергозберігаючих технологій прийнято рішення про припинення юридичної особи КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», а також вирішено, що КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» є правонаступником всіх прав та обов`язків КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини»( а.с.32- 35, т. 1). Крім того, вищевказаним рішенням Київської обласної ради створено комісію з реорганізації вказаного підприємства та затверджено її склад, а також доручено голові комісії з реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» повідомити в установленому чинним законодавством порядку працівників Центру реабілітаційної медицини про реорганізацію юридичної особи та забезпечити дотримання соціально-правових гарантій працівників ( п. 6.2 рішення). В подальшому, спільним наказом голови комісії з реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» та генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» від 29 липня 2024 року № 107-од/123-02-02 «Про початок процесу реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» та створення спільної консультативно-робочої групи» на виконання вищевказаного рішення Київської обласної ради від 25 липня 2024 року розпочато процес реорганізації КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини», з 26 липня 2024 року ( а.с. 36-41, т. 1). Крім того, п. 2 вказаного наказу протягом 3-х робочих днів зобов`язано повідомити про початок процесу реорганізації під підпис усіх працівників КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини», причетних до процесу реорганізації працівників КНП КОР «Київська обласний центр реабілітаційної медицини» та голів профспілкових організацій обох підприємств. Також протягом 3-ох робочих днів зобов`язано утворити спільну консультативно-робочу групу для проведення консультацій із профспілками, узгодження строків та вироблення заходів, спрямованих на пом`якшення несприятливих наслідків можливого скорочення штату та чисельності працівників у зв`язку із реорганізацією КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ( п. 3 вказаного наказу). Відповідно до п.5.2 вищевказаного наказу постановлено розробити персональні повідомлення щодо реорганізації та попередити про зміни істотних умов праці та можливі скорочення кожного працівника під особистий підпис не пізніше ніж на два місяці. В персональному повідомленні пропонувати працівникам КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю або іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо згідно погодженого та затвердженого штатного розпису КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» на 2024 рік; отримати від кожного працівника письмову згоду або відмову від продовження або завершення трудових відносин після проведення реорганізації. Для працівників, які виявили бажання працювати, підготувати накази про звільнення з переведенням до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки (п. 5.4 наказу), а для працівників, які відмовилися від продовження трудових відносин, підготувати накази про звільнення за скороченням штату у зв`язку з реорганізацією відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України( п.5.5. наказу). При цьому, 31 липня 2024 року Київською обласною радою на виконання рішення Київської обласної ради від 25 липня 2024 року «Про реорганізацію КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» шляхом приєднання до КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», у зв`язку із реорганізацією Київського обласного центру реабілітаційної медицини,

Outcome: partial