Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-25 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТОВ "Коллект Центр") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] 14.09.2021 було укладено договір № 4083655, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Кредит надано строком на 30 днів з 14.09.2021. Дата повернення кредиту 14.10.2021. Комісія за надання кредиту 400,00 грн. Проценти за користування кредитом 1500,00 грн. 28.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4083655. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4083655. Таким чином, ТОВ "Коллект центр" наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 4083655. Загальний розмір заборгованості за договором № 4083655 від 14.09.2021 становить 29500,00 грн з яких: 4000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 25500,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги. Тому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь вказану суму боргу за договором № 4083655 від 14.09.2021 в розмірі 29500,00 грн, понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Ухвалою Семенівського районого суду Полтавської області від 12.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний строк для надання відзиву на позовну заяву. Представник позивача ТОВ "Коллект Центр" Колосов А.В. у судовому засіданні просив позов задовольнити. 06.08.2025 в систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про уточнення відомостей позовної заяви в частині ПІБ відповідачки, а саме: вважати правильним/коректним ПІБ відповідачки у позовній заяві та у всіх доданих до неї додатках - [PERSON] (а.с. 127). В ході розгляду справи було встановлено, що в позовній заяві було зазначено відповідача « [PERSON] ». Згідно копії паспорта та картки платника податків, наданих відповідачкою до відзиву на позовну заяву, вбачається, що вірним ПІБ є « [PERSON] ». (а.с. 155). Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Коба М.Г. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. 31.07.2025 до суду надійшла письмова заява [PERSON] , згідно якої остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, а провадження по справі закрити. Зазначила, що кредитного договору із жодним банком не укладала, кредитні кошти не одержувала, вважає, що невідома особа скористалася її телефоном і можливо замовила на її анкетні дані кредитні кошти. Ніякої заяви про надання кредиту на сайті ТОВ «Коллект Центр» не заповнювала і не підписувала; ніякої відповіді про прийняття пропозиції про укладення договору не одержувала та не подавала ніякої заяви через електронний суд. Позивачем не надано суду доказів про перерахунок коштів на її ім`я. У жодній копії додатків доданих до позову відсутній підпис відповідачки. Вказала, що позивач і попередні кредитори сфальсифікували кредитну справу і в кожному документі і в позові допустилися суттєвої помилки. У кожному банківському документі (копії), з наданих суду, зазначене неправильно її прізвище, що підтверджує факт, що відносини укладалися без її участі, без надання кредиторам копій необхідних документів. Суд постановив ухвалу про відкриття провадження без ідентифікації особи відповідачки, оскільки позивач не надав копії її паспорта та ідентифікаційного коду. За таких обставин, просить суд закрити справу, тому що перспективи у такому розгляді бути не може, кредитний договір з нею не був укладений, навіть за умови прийняття рішення суду виконавчий документ видати буде неможливо, оскільки зазначення іншого прізвища в позові - це не є помилка, яка зроблена судом, а тому суд не може її виправити. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства просила відмовити у задоволенні даного позову (а.с. 99-104). У судовому засідання відповідачка та її представник підтримали викладену у вище зазначеній заяви позицію, стверджували, що відповідачкою ніякого кредитного договору не укладалось, надані «ПриватБанком» докази не визнали. Відповідачка стверджувала, що номера телефону, зазначного у позові як номер телефону, за допомогою якого було укладено кредитний договір, у неї немає, на фото у «ПриватБанку» з карткою банку не вона, факту отримання картки не пам`ятає. Також зазначили, що про укладання договорів про передачу прав вимоги відповідачку ніхто не повідомляв. Відповіддю на відзив від 06.08.2025 представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. просила позов задовольнити в повному обсязі. Вказала, що відповідач зазначає, що в договорі неправильно зазначено прізвище відповідачки, але особисті дані позичальника були внесені в договір на підставі заяви-анкети (для отримання кредиту), яку було заповнено самим позичальником. При цьому, кредитор не може нести відповідальність за правильність вказаних позичальником даних, зокрема за внесення позичальником свідомо або помилково некоректних відомостей, зокрема прізвища на російській мові. Дана обставина не є підставою для звільнення позичальника від взятих на себе зобов`язань. Разом з тим, всі інші відомості є коректними та належать відповідачці. З приводу факту укладення договору зазначає, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації про реквізити банківської картки, на рахунок якої, в подальшому були перераховані грошові кошти. Факт ідентифікації відповідачки підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідачки було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідачка не заперечує, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними, зокрема: РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідачки (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від її імені відповідачкою не надані. Таким чином вбачається, що укладений кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою відповідає формі, передбаченій ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. З наданих документів також вбачається, що договір було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачкою укладено електроннй кредитний договір, адже без отриманняч відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст 12 Закону України «Про електронну комерцію». При укладенні цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Щодо доказів отримання коштів, то, враховуючи, що ТОВ «Мілоан» не є банком, відповідна операція була здійснена АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладеного між сторонами договору. В матеріалах справи наявна квитанція АТ КБ «Приватбанк» про успішне перерахування 14.09.2021 грошових коштів у розмірі 4000,00 грн на картку № [NUMBER] , призначення: кошти згідно договору № 4083655. Зазначила, що відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Щодо повідомлення про заміну кредитора, то повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов договорів факторингу. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні [...] не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 518 ЦКУ. Таким чином відповідач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання, а виконання відповідачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням. Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви і заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача (а.с. 131-135). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] 14.09.2021 було укладено договір № 4083655, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Кредит надано строком на 30 днів з 14.09.2021. Згідно п. 2.3.1.3 договору пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Дата повернення кредиту 14.10.2021. Комісія за надання кредиту 400,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 1900,00 грн в грошовому виразі та 11215,00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 5900,00 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с.21-25, 61, 62, 63-67). Згідно довідки ТОВ «Мілоан», [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 4083655 від 14.09.2021 ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): j98197, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 14.09.2021, номер телефону на який відправлено ідентифікатор [NUMBER] (а.с. 68). Згідно інформації LiqPay грошові кошти були перераховані за номером платежу №1763512230 в сумі 4000,00 грн, дата та час: 2021.09.14 15:51, призначення: кошти згідно договору 4083655, платник: ТОВ «Мілоан», телефон: [NUMBER] , отримувач: [NUMBER] (а.с. 69). Згідно інформації від 23.09.2025 АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Ідентифікаційні дані власника картки: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , серія та номер паспорта [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , контактні дані: [NUMBER] .Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] за період 14.09.2021-14.10.2021 містить зарахування на суму 4000,00 грн. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 14.09.2021-14.10.2021, фінансовий номер телефону: [NUMBER] (а.с. 190, 191-194). Тобто, судом встановлено, що між [PERSON] та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір 14.09.2021 за №4083655 (а.с. 21-25, 61, 62), на підставі якого відповідачці на її банківську картку № [NUMBER] , були зараховані кошти у сумі 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією системи LiqPay (а.с. 69). Доказів укладення такого договору від імені відповідачки іншими особами суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). За абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді з застосуванням електронного підпису. Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови отримання кредитних коштів. Після цього позикодавець надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефона одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору. Представником позивача надано докази про видачу відповідачу кредитних коштів та існування заборгованості за кредитом. Посилання відповідачки на відсутність у матеріалах справи оригіналу укладеного нею кредитного договору не спростовує факт укладення такого договору. До позовної заяви долучено паперову копію укладеного договору, підписаного електронним підписом відповідачки шляхом відворення одноразового ідентифікатора, надісланого на телефон відповідачки, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію (а.с. 68). Не є порушенням норм процесуального права нездійснення дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Щодо неповідомлення відповідачки про заміну кредитора. Заміна кредитора у зобо`язанні регулюється ст.516-518 ЦК України. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 та ч. 2 ст. 518 ЦКУ. Наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Отже, ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за договорами перед відповідачкою виконало в повному обсязі, а саме надало їй можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідачка за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала, у результаті чого у неї утворилась заборгованість з повернення коштів. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» вбачається, що заборгованість відповідачки [PERSON] за договором № 4083655 за період з 14.09.2021 по 13.12.2021 становить 17900,00 грн, яка складається з 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13900,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 8-9). 28.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4083655, що підтверджується витягом з реєстру боржників до цього договору (а.с. 12-16, 17, 18-20, 27). 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 4083655, що підтверджується витягом з реєстру боржників до цього договору (а.с. 28-33, 34, 35, 36, 37-38, 39, 40, 42-45). Таким чином, ТОВ "Коллект центр" наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 4083655. Згідно Реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованість відповідачки [PERSON] за договором № 4083655 становить 17900,00 грн, яка складається з 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13900,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 27). Згідно Реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеним між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» та розрахунком заборгованості заборгованість відповідачки [PERSON] за договором № 4083655 становить 29500,00 грн, яка складається з 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 25500,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 10, 45). Щодо строку нарахування процентів за користування кредитними коштами. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Разом з тим, судом встановлено, що строк кредитування за договором № 4083655 від 14.09.2021 передбачений 30 днів. Збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. З огляду на наявні у справі розрахунки заборгованості, взявши до уваги погоджені сторонами строки надання кредиту та його пролонгацію, суд вважає доведеним розмір заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 17900,00 грн, яка складається з 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13900,00 грн - заборгованість за процентами за 30 днів кредитування та 60 днів пролонгації. В решті суми відсотків, заявленої позивачем, суд відмовляє, оскільки останні нараховані поза межами строку кредитування, визначеного відповідним договором. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). На підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідачки та правомірність нарахування заборгованості, однак в меншому розмірі ніж заявлено у позовній заяві, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, наявна заборгованість з погашення кредиту, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у сумі 17900,00 грн. В свою чергу, відповідачка в належний спосіб не спростувала позовні вимоги та розрахунок заборгованості. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Так, для підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, тарифи та вартість послуг АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №552 від 01.04.2025, витяг з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025, де вартість послуг склала 13000,00 грн та включає: надання усної консультації з вивченням документів 2 год по 2000,00 грн - 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення стягнення боргу- 3 год по 3000,00 грн - 9000,00 грн (а.с. 54-56, 57, 58, 59, 60). Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Так, з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи у даній справі, обставин справи та спірних правовідносин, часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 4000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1469,86 грн (2422,4 х 17900,00 /29500,00) (а.с. 7).

Outcome: partial